2So 1780. Ocf. Nov, Dec. 
8 eller 9 tum vid viffa tilfällen, fä mycket mer 
må kunna pråla. 
Detta utbredande händer i fynnerhet, då 
Springbocken gor höga hopp eller fpräng, och 
fådana plågar djuret aldrig underlåta g"-r?. , 
då det forföljes. Utan annat aKeende, ån at 
närmare betrakta denna befynnerliga egei:{ka- 
pen, efterfatte jag åtfkillige gsnf^er ftörre och 
fmårre hjordar, i fullt ftråckande galopp. Det 
var dä tillika fä lultigt fom befynnerligt at fe, 
huru de hoppade öfver hvarandra, til 2 3 
famnars, ja val långt liörre högd. Ibland gjor- 
de de 3 eller 4 fprång ä rad , men tycktes der- 
med juft ej komma fortare undan ån de, fom 
imedlertid fortf^itte et jåmnt lopp med et der- 
imellan blandadt måtteligare hoppande. An min- 
dre förfpräng vunno de med ii t högUa hoppan- 
de. De fyntes dä likfom längre qvarhåiigan- 
rie uti luften, för at, kanfke, med et flags (kry t 
fe fin förlöljare öfver axlen, famt jämte utbre- 
dandet af det hvita öfver ryggen, utmär;:a et 
jlags hot, h vilket mot andra liender än mien- 
nifkan torde något kunna uträtta. 
Kropps-flällningen under det högfta af fprån- 
gen var åtil^illig. Ibland fåg man djuret med 
ryggen i en båga upåt, hufvudet ned och alla 
4 föttrcn tilfammans. Ibland llod ryggen i en 
fvank, fä at buken bugtade nedåt, hvarigenom 
nacken och gumpen kommo tämmeligen nära 
hvarannan, famt fram- och bak -lotter få niyc- 
ket mera Stfljldcs. 
Genom jagande läto de fig fnart fkingras, 
fä at jag inom kort ej liade fiere än 2 eller 3 at 
iörfölja. Annars, fu fnart hela fkocken lått 
något 
