2go 1780. Ocf. jDiov, Dec, 
metaller nederflås af zink, fä tyckes den flut- 
latfcn vara ollridig, at antingen åro delTe tre 
half-metailer viiTa förändringar af järn, eller ock 
aldeles färikilte frän alla ofrige. Hår kunde väl 
invändas, at til äfventyrs naturen har utvägar, 
hvarigenom två elier flere fä innerligen kunna 
förbindas, at zink ej förmår fondra dem, ehu- 
ru en del enfame altid for denna gifva vika. 
Detta gäller, fä fnart dyUkt kan med förfok be- 
ftyrkas, men defsforinnan år det blott en gifs- 
ning, hvars omöjlighet ej kan bevifas, och pä 
fä los grund bor man ingalunda bygga i natu- 
rens underf(!)kning. 
Hvad nu den tanken vidkommer, at Nic- 
kel, Cobolt och Magnelium torde vara viffa 
förändringar af järn, få kan icke nekas, at ju, 
utom den ofvannämnde, flere omlfändigheter 
tyckas gora den trolig. Ingen metall finnes 
under fä mänga nog flåljaktiga fkepelfer. Tack- 
järn, nödfatt och hårdfatt, kallbräckt, rodbräckt, 
Imidigt, Ifål, m. fl. hafva hvardera eget lynne 
och åtikilliga gradationer: järn kan både pä 
torra och väta vägen frambringa flera tärger, 
rödt, gult, grönt, blått, brunt, m. m. faitån jult 
icke på famma fatt, fom de i fråga varande half- 
metaller: alla fpär af järn kunna ock näpligen 
ikiljas ifrån dem. Hvad moda blifvit använd, 
at vinna järn-fri Nickel-regulus , år annoritädes 
beilcrifvet i). Ju renare den blef , dello tydeli- 
gare vifte lig järnet: ja! regulus blef fä magne- 
tin<, at då den fönderflog;^, drog ena ilycket det 
andra. Jag vet väl, at fadane reguli kunna fram- 
Vifas, fom icke Jyda magneten, men man kan 
lat- 
ij Diilerc. de Niccolc. 
