i$Q$, <*?an. Febr. Mar t. g 
vifar fig vid ofira flranden af Silljan. Vid 
Ickån och något Vefler om defs utlopp i Sill- 
jan, imeilan Vikarbyn och Oya, på högra ridan 
omvägen, finnes Granit i faft klyft, och Flokalk 
på den vandra eller den, fom vetter neremot 
Silljan. Landtmonen, år ånnu backig och 
höglånd, ånda till Garsås, men blifver fedan 
mera jåmn och flacklåndig, famt (hittar fmå- 
ningom af till Noret, dar Öfterdals-Elfven vid 
inloppet i Silljan på Ero ofverfares. Hela ud- 
den imeilan Elf ven och Saxvik (ofverfta viken 
af Silljan), h varpå Mora kyrka nu ligger, 
famt hela udden i mellan Orfafjon och Elfven , 
ånda upp till Gronsberg, utgör alltfammans 
en Hed och år fåkefligen på bagge fidor en 
upflamning af Elfven, Då man vid lågt vat- 
ten far med båt ifrån Mora kyrka, få långt 
fke kan, Elfven upfore, får man fe flora fur u- 
trån ligga inbäddade under de höga fand- 
bråddarna. 
Jordmonen till Noret årfandig, åfven fom på 
andra ridan Elfven, hvilken åter ofverfares 
vid Mora kyrka. Elfven flyter fram tålt dar 
intill och har fordom, nåflan midt emot kyr- 
kan, vikit af till Norr och fallit in i fodra, 
ändan af Orfafjon famt fedan, ungefår \ fjer- 
dingsvåg i ofter därifrån , åter gått dårutur 
och förbi Nore By in i Silljan. Men i {lutet 
af fjuttqnde år-hundradet (kar Elfven fig ige- 
nom den lofa fanden nedanför Orfafjön , h var- 
vid en hel By, vid namn Sibfaembada* i grund 
A 5 for- 
