52 
J <?°5' £} mu Febr. Man. 
af den årfarenhcten , att alla deras våxter igen- 
finnas i uråldriga berg, men icke tvertom. 
Att nu vånda uppmårkfaniheten mera enfkildt 
till vår nord: finner man fannolikt, att Scan- 
dinavifka bergftråckan från urålder haft flere 
våxter gemenfamma med de nårmaft intill va- 
rande Helvetifka och Öflerrikifka bergen famt 
deras ftörre grenar, om hvilka man ej kan 
beftåmma annat ån fullkomligt gifsningsvis till 
hvilket de urfprungligen fkulle hört: Och få- 
ledes finnes åfven en mångd våxter på vårt 
flåttland — h varmed jag menar de trakter, 
fom med tiden enligt anförde fkål fkulle år- 
hållit nåftan hela fm nuvarande vegetation, 
och for fådana anfer jag hypothetice nåftan. 
hela Gota och en del af Svea rike, — om 
hvilka, fåger jag, man cj kan veta antingen 
de kommit från det ena eller det andra af 
desfa hufvu d-bergen* Men fom många åter, 
ånnu våxa blott i ett vifst uråldrigt hufvud- 
berg, få vete vi med vifshet, att då desfa 
finnas i Hots-trakter, på flåttland och dylika 
flållen ; få måfte de hafva ditkommit från 
famma berg; och att de åro fiygtingar till 
ett land, i hvars uråldriga bergs-trakter de 
aldrig med något alfvar kunna uppftiga. — 
I flod af allt detta finner man, att de Helve- 
tifka växterna meft af alla Europaeifka ut- 
bredt fig , och att de ofverfvåmmat hela Tyfk- 
land, ftorfta delen af Frankrike, hela Danne- 
mark, m flor del af England, florfla delen 
af 
