j§o^ 9 gfan. Febr. Matt. 57 
lands våxter. Jag anforer dem hår, blott for 
att ge tillkänna den hufvudfakligafte fynpunkt 
hvarur närvarande fårtekning bor betraktas, 
och för att få mycket fke kan ge något var- 
de deråt. — Den gagnar utan tvifvel växt- 
geografien meft, fom underfoker de uråldriga 
bergen; men det år åfven af betydenhet att 
kanna växternas utfpridnings-lagar , och desfa 
lårer man af Hots-trakterna och flåttlandet. 
Man torde ej heller finna många land i verlden ? 
fom åro få tydligt och till alla delar till- 
komna i tiden och få affkilda från de urål- 
driga, fom vårt Gottland; hvilket ger de 
deraf dragna refultater en temmelig hög grad 
af vifshet. 
Den andra affigten med denna fkrift, 
nämnde jag vara, att något oka fyftematifka 
kännedomen af Fäderneslandets våxter, och 
fåledes gagna botanifka Vetenfkapen. Detta 
har vål till florfla delen affeende på nog fmå 
och obetydliga naturs-ålder, fom mången tor* 
de domma for litet märkvärdiga att inlem nas 
till en Academi, fom mäter all tings värde 
efter defs nytta. Jag måile då erinra, att för- 
modligen gan£ka få natnrs-alfler åro få aflågs- 
nade från all användbarhet, att de alltid fkola 
blifva eller till fm natur verkligen åro allde- 
les onyttiga; och om åfven fådana Ikulle fin- 
D § nas* 
