58 i8o$, £?an. Febr. Mar t. 
nas, få år val, bland alla Vetenfkapernas få- 
fängare utfvåfningar , ingen ädlare och tillbör- 
ligare ån den, att befkrifva och namngifva, 
livad naturens Upphofsman ej anfett fig ovär- 
digt att frambringa. Om ockfå kårleken for 
Vetenfkapen drifver förlikningarna då forftån- 
det ånnu ej infer omedelbara nyttan deraf, få 
må ej fådant råknas någon till fel Detta 
hånder i alJa naturkunnighetens delar, och år 
en af de flarkare drif-fjådrarna till fortgången 
åt den höjd och användbarhet de hunnit och 
den forkofran de hafva att hoppas; det hån- 
der fnaraft i den Botanifka till följe af fore- 
målens ordentligt omvexlande fkonhet, och 
åfynen deraf ofverrumplar verkligen forfka- 
ren vid de minfta våxter, der den få ftarkt 
contrafterar mot det forakt de i följe af fin 
litenhet århålla. Och om någon Vetenfkaps 
odlande, från en tom åtrå till ryktbarhet, 
eller ett nodtvunget affeende på egen bärg- 
ning, förvandlar fig till en verklig pafion; 
få år det visft Botanikens. Hela fkapelfen, 
der det fkona beftåndigt omvexlar med det 
nyttiga, tyckes billiga en fådan; och om all 
pafion fordommes fåfom mindre enlig med 
förnuftet, få fordunklas drif- fjädern till ofta 
de ådlafte dygder. — Kanfke vore det en 
oråttvifa, att tro fig tvungen, genom dylika 
erinringar foka forfvara eller urfåkia den i 
fråga varande delen af denna fkrift, och defs 
infåndande till Kongl. Vetenfkaps Academien. 
$. r. 
