lo igof, °?an. Febr. Mar t. 
Jag kånner ganfka vål, i de båfla Lant- 
hushållnings -böcker, den antagna meningen 
om Sot, vara: att det horror af våt våderlek 
då Såden flår i blomma: De ax fom åro utan 
blommor då de ofrige impregneras af pollen 
blifva ofrucktfamma, och Auclorerne hålla fore 
att den mjolkaktiga delen , fom utgör kornets äm- 
ne, då förvandlar fig i brift af det lifgifvan- 
de fro- mjölet, till ett fvart ftoft, fom vi kalle 
Sot eller Brand. De påftå att, om Sot fkulle 
hafva fin orfak i Sådes-kornet, få kunde ett 
och famma korn icke alftra goda och for- 
derfvade ax; h vilka likvål på en och famma 
rot tråffas, och att en del ax kunna finnas 
fom hafva frilka korn jåmte Sotet. Ehuru 
jag alldrig fett fifinåmda håndelfe, vill jag ic- 
ke tvifla på möjligheten. (Se: Enquiry con~ 
cerning the Smut in Wheat, in the letters and 
Papers of the Rath and Weft of England 
Society. The Repertory of Arts and Manu- 
fa&ures N:o 42 pag. 405. Begtrups Bemaerk- 
xiinger om det Engelfke Landtbrug pag. 308. 
Thaer fåger vål: att man ånnu icke upptäckt 
orfaken till Sot; men år af deras tanka af 
orlak: att fotigt Hvete till Utfåde gifvit en- 
daft frifka ax, pag. 264). Men desfa m. fl. 
exempel bevifa blott att uti ett och famma 
råa Hvetkorn kan finnas åmne både till frifka 
och fjuka ax, till frifka och fjuka korn, och 
xnotfåga alldeles icke min erfarenhet: att Hvet- 
kwmte torkning, aningen genom tilkäcklig uU 
dunfl- 
