1789* ^F^' ^^j' c^^^- 239 
^ingi rundt korn, fä föll jag pa den tankan, at 
med tilhjelp ar Bmnften föröka eldgraden. Jag 
fyllde fördenfkui fiera fmå Diglar med rå Brun- 
Iten, fint fonderftött, och tilfmetade dem med 
lock, lemnande aiienart en liten öpning pä hvar- 
dera, hvarigenom den afföndrade eldsiuiten mät- 
'te finna utgång. Tvänne fådane Diglar lades 
under forrxian med locken emot hvarandra: fyra 
andra dylika flåldes pä botnen i Åfsjan rundt om» 
kring Digelfoten. Sedan profvet därefter blifvit 
infatt och kolen upglödgade jämt med forman, 
börjades påblåsning, förit i nägra minuter med 
liten tyngd pä puften, fom därefter genaft fick 
fm vanliga laft. Elden tycktes vara ganfka fri(k, 
och kolen förtärdes halligt; men efter en half 
timmes förlopp,hade denna tilftännxng icke mårke- 
ligen hatt annan verkan pä Molybdenkalkens 
fmåltningj än utan denfamma förut kunnat er- 
hållas. 
Detta gaf mig anledning at närmare iinder- 
föka, huru mycken eldsluft en gifven myc- 
kenhet Brunflen frambringar, huru långe den 
famma alftras , famt huru vida det kunde vara 
möjeligt at föröka och förlänga denna förmå- 
gan. För at hår icke afbryta kedjan af fjelfva 
IiLifvud-ämnet, fkal jag färfiildt meddela deffa 
förfök, efter hviika utflaget blef fadant, at rå 
Erunften år den häfta, fom härtil kan nyttjas, 
men gifver ej eldsluft längre, än närmaft om« 
kring glödgnings-graden. Som rummet icke 
tillät någon tilftållning, hvarigenom ejdsluft 
igenom fiera Rör kunde ledas in i Åfsjan, 
mycket mindre at kunna förfe fjelfva Puften 
-med tilråckeligt förråd af denna luftart, fä in- 
(kränktes omtankan vid den utvägen at igenom 
ftän^ 
