fullkomligen ätfkilt detfauima frän cavum tym- 
pani. Vid andra underfökningar har denna 
u{|iiigande membran varit mera obetydlig, och 
aitfä vägen til celiul^e äfven varit fri. Det 
tycKes iom Vesalius och Plempius jåmvål 
råkat på en fådan fåiifynt hinna, och at äfven 
Vi£Uss£NS icke varit om henne okunnig, ehu- 
ru han liknar hänne vid dvårgsnät Når hon 
finnes, om hon ock icke kan förorfaka döfhet, 
få vida fom cellul^e rnafloideae ej bidraga til 
hörieln, målle hon dock hindra infprutningar- 
nas framgång i cavum och tuba, efter perfo- 
ratio apophyfeos. Jag fkuile nåftan hafva for- 
Biodat, at en iadaa onaturhg hinna exillerat 
hos den perfon Herr Profefforn opererat, om 
ej under och efter infprutningarne fymptomer 
upkommit, fom gifvit en fvår retelfe tilkånna 
pä chorda tympani och andra här i granfkapet 
befintliga nervtrådar. Således torde hindret 
för injedlions våtilians framgång hafva legat i 
Ijelfva tuba. 
Af det {om nu år anfordt om delarnes ana- 
tomifka befkaffenhet, torde foijandd flutfatfer 
kunna dragas ^ når perforationen af benet fät- 
tes i fråga. 
i) At, fom fä väl de öfre, fom de medier-* 
fta och nederfla benblåforna communicera med 
h varandra, och öpna fig i cavura tympani, in- 
gen tvifvei är, at ju injeäionen penetrerar i 
inra örat och kan flyta ut genom tuba, hvar- 
elt fom helll borrningen verkftälles, endaft icke 
den fällan forefallande onaturligheten möter, 
at antrum år genom något velum membrana- 
ceum fkildt ifrån cavitas tympani, eller tuba är 
på något oöfvervinneligt fatt förftoppad. 
2) At 
