f iuxiöns-råknlDgen och Geometrien, utan blott 
om mojeiigheten at integrera den omtalta i? qua- 
tion af Seäoriis Fiuxion , få medgifver jag ak 
ior gerna, ät en underfökhing i det affeende 
icke behöfdes, under Mathematikens iiU väran^ 
de låge. Sädana Fiuxional-uttryck, forh i fig 
inriefalta cirkel- bågar och deras motfvarände 
Tfigooometrifka Linier, af den art, forh behöf* 
Ves i närvarande Problem, åro nu mera ické 
främmande for iMathematici. Redan är 1758 
hade Pröieffor Mället i KongK Vet Acad. 
Handlingar j genom fyra får fkildtä Formler i 
lika många Theoremer, i hela fin vidd afhand-* 
iat fättet at integrera Formeln dz Sin. z"* Cof z"* 
Dettå banade honom vågen til des ånnu Vid- 
ilräcktare Jhtoremata Integrandi^ hvilka är 1764 
iitkommo här i Upf^ila, och hvareft flera får- 
ikildtä fått vifas at integrera Formeln 
dz (Fz^p (fz)^ ^. , . , . . 
— — . (1 hvilken Fz, fz och Ä2 kun» 
(I + n cpzy 
iiå, efter behag, betyda Sinus, Cofinus^ Tan- 
genten eller Secanten &c. af en cirkel-båge 2) 
utan at taga lin tilfiygt til Serieis af fä kallade 
mångfaldiga b a gar. 
Men ehuru fjelfva Integrerandet fåledcs nu 
mera kunde umbära all vidare underfokning, 
gäller det famma icke om Integralens con- 
Itruétlon öch öfriga i §. i. anmärkta omftån- 
digheten Desutom tillåter närvarande Formel 
tådaua genvågar vid fjelfva Integrationen, fom 
iicke Itrax faiia i ögonen af den allmänna. Sa- 
ken torde fäledes förtjena at vidare utredas. 
P a $.3. 
