1789* ^9^ 
dagen hinner icke gä til ända förr ån deri fal- 
ler fonder och förflyter til et fiem. Pä haf- 
vets ftillnade yta fär man fe deffa Kräk i fto- 
ta hopar, feglande iikfom fmä Flättor med ut- 
fpända Segel^ och jag föreftåiler tnig, i en med 
fmalåndan lipreft ftällning^ emedan Seglet eller 
Kadimen annars icke (kulle taga vindfätig. En 
iiaflig våderilning gor 5 at man ej fållan fer 
dem fégla omkull 5 men öckfä fnart refä fig 
lip igeni SWartz åt den enda fom fagt^ at 
äe flytta fig pä vatnet tnedelrt hoppande^ hvar- 
tii någon vädér-flåckt måtte varit orfak, ty ån- 
tiars finnes dårtil icke minfta anledning af dp- 
i^as kropps ftapnad; fåledes mäfte fet fådant 
hoppande fke medelft vädret 5 pa lika fått fom 
dä man iiyfs flåpt en liten och krökt Fögel- 
fjäder pä vatnet, när en våder-fläckt rörfer ho- 
nom , flyttar den fig med 2^3 höpp längre 
fl^am. Detta Kräk år nåftan åfven fä lätt fom 
fen fjäder: den fjunker aldrig i Spritet litau 
flyter, och om man aldrig fä ofta vil med 
ftorfta ftiilhet lägga den iliidt i Glafet på Spri- 
tets yta^ få drager den fig altid fjelf til Glafet^ 
fidor därvid den Iikfom fäller fig. 
14. $. De fläfte Författare inftåmrna däri, 
ät riär deffe feglande Mafk-kråk, med händerna 
Vidröras, fororfaka de flor fveda, rådnad och 
biäfor. RuiviPH pållär at fädant mäft härrör 
äf Trefvare och Klångena, ty dä han rört 
vid fjelfva kroppen har ingen fveda förmårkts. 
JEhutii de fom pä ftranderna äro upkaifade ic-* 
ke bränna fä mycket, lår det dock hehofvas 
ät man handterar dem med varfamhet Feuil- 
té fager fig hafva uptagit en pä Aranden på 
ta kapp, lagt den i lin näsduk och efter be- 
T 2 trak- 
