J789* Nov\ Dec, 317 
hoilen de unga SvaioFj fom ånnu icke ägs 
nog iiyrka at uthårda refan tii de varmare 
ocii frän ofs aflågine Länder, dit de åidre 
Svaior vanligen flytta undan våra vintrar^ 
och dår de finna tiiräckeiig foda famt kunna 
uti et varmare climat ä nyo para fig, och lå- 
medelf!: upfylia naturens allmänna lag at förö- 
ka litt fiågte; hvaremot de fvagare, fom inom 
lig torde kanna deras oformögenhet at gora 
en läng flyttnings hafva utaf naturen den in- 
gifvelfe^ at goma fig pä den ljuma fjcbotnen, 
tils våren kallar dem ur den dvala, i hvilken 
famma Låromåftare häller dem och flera af 
deras flågte, den kalla tid på hviiken de öfver 
vatnet ej ftulle kunna hafva^ eller finna berg- 
ning och foda. 
4:0 I Sverige foråora icke Svalorna fina 
bon, hvarken fedan ungarne af den lifta kul« 
len äro utflugna 5 eller det påföljande året 
jag kan fä myckec fåkrare. beftrida detta, 
fom jag pä min Landtegendom och det hus 
jag bebor, har flera Svalbon ^ hvilka jag låtit 
freda, och där Svalorna i fyra på h varannan 
följande år nedlagt fina ägg, fedan de likväl 
om våren reparerat fina byggnader och ditfört 
nya fjädrar och mjuka åmnen til deras bädd. 
Genaft efter deras ankomft: vid fommarensr 
början, har jag fett dem flyga til fina förra 
bon, och med et flags qvitter tyckts utmärka de- 
ras glädje at hafva igenfunnit (in gamla boning. 
UT- 
