15^ 1785- A^^'' ^^J' <5^^^^^- 
fär en Regulus, fom genaft vittrar, och efter 
en annan fmältning bibehåller fig oförändrad, 
åtminftone i luften, änfliont den varit omvex- 
lande, få år val ingen ting annat at fkylla pä, 
ån den olika mängd af det plogiliika, fom den- 
na metallifka jord år fl<ickelig och fåttes i til- 
ftånd at antaga. Detta är icke något ovanligt, 
ty det hånder med järnet, h vilket blott ige- 
nom denna omftändighet undfår få olika egen- 
ftaper, fom man finner hos Tackjärn, Stål och 
Stängjårn. jag ftyrkes i denna tanke af föl- 
jande händelfe. Dä den yttra Diglen en gäng 
däraf märktes vara föndergången at en hop 
ganfka ljufa, brinnande gniftor kallades up 
med lågan (fafom eljeft vanligen plägar hän- 
da dä järnet fvitfar) uttogs genali hela prcfvet. 
Pä yttra Diglen var dä få lior öpning at man 
kunde fe huru Regulus, dä Diglen rördes, väl- 
trade under det tunna hvarfvet ftybbe, fom 
ånnu betäckte denfamma. Vid et annat re- 
duftions-förfök hade Regulus verkeligen run- 
nit ut och blifvit liggande pä piedeflallen ; a> 
ven under en annan dylik blSsning, fom nS- 
gon tid därefter aniiäldes, då detta kornet til- 
fällfgt vis fanns igen. Jag gör väl icke fyn- 
nerlig räkning pä detta fcdnare, men det är 
visit at de bägge uti luften voro oförändrade, 
under det mänga andra Reguli förvittrade, fom 
blifvit tilverkade ujti flutna kärl och det långt 
efteråt. Om alt detta kan man ännu icke gö- 
ra fig annat begrep, än at Magnehum blir otör- 
åndrad, fä länge den i fmältningen icke und- 
får mera brännbart än fom behöfves at bHfva 
Metall. Men om öfverflöd af Phlogiflon til- 
bjudes, fä låter Magnefium lig det behaga, men 
är 
