iHos djuren tyckes man dock funnit dem alK 
månnaft, fä at ifrån det Itorfia tii det minfta 
nåppligen et enda fpecies torde kunna undan- 
tagas. Ja man har aJl anledning at tro, det 
framtida obfervationer ännu kunna updaga, hu- 
ru åfven bland fjelfva mafkarne, den ena år 
tvungen at inom fig låmna herbårge och fo- 
da for den andra. Men detta år ånnu ej nog, 
naturens utan all tvifvel vifa ftyrfel med defla 
djuren fordrar därjåmte, åtminltone få långt 
vår fvaga fyn hinner följa denfamma, at hvar 
ock en inälfva, i fynnerhet inom de ftorre 
djurens kroppar kan, efter tilfålle och omftån- 
digheter, bliiva utliäld för fårfldlde mafl<ar, til 
lefnadsart och egenftaper danade efter den in- 
ålfvans natur och bcfkaffenhet , fom tilfallit 
dem til hemviil och boning. Denna naturens 
forfattning likmåtigt har man hos djuren ob- 
-ferverat andra mafl^.ar 1 hjernan, andra i lef- 
ren, andra i njuren och få vidare. 
Af fädane, h vilka endaft hälla hg til et vift 
vifcus har jag nyhgen egt tilfallc at underfoka 
en, förmodligen tii (in art får (kild, fom egent- 
ligen fynes vara placerad pa lefren af Lakar, 
och til följe håraf med alt flsäl torde kunna 
kallas Laklefver-mafken. Denne år hos Lakar 
pä vifTa orter få alhnån, at man knappaft kan 
framvifa en enda Laklefver pa hvilken han ic- 
ke finnes inqvarterad. Bl:;iid iadane får jag i 
fynnerhet upgifva Påjåne uti Tavaftland 
och åtminftone den delen af denfamma, fom 
Iföter til Fadasjåki Socken, hvarefl; jag flera re- 
for, oacktad all underlokning.^ ej kunnat tråffa 
någon Lake, hvars lefver icke i fiörre eller 
mindre mån af denna ma(ken varit befvärad. 
O 4 Men 
