blafor, peritonacum ol3eråknadt, hvilket pa yttra 
fidan allenaR omkläder dem alla. Den yttra 
af dem är mjölkfärgad, tjock, fallvuxeri pä ena 
fidan vid pentonoeum och pä den andra vid 
lefren. Den inra däremot är mycket tunn 5 
isfårgad och genomllånilg famt, ehuru inne- 
iluten innom, den yttra dock icke närmare fani- 
manhäftad vid denfamina, än at hon kan vri- 
das och vändas alt efter fom den i hylfan inne- 
boende mad^ens behof kräfva. Bägge deffa blå- 
for, fä väl den inra fom den yttra, ega hvar 
ock en (m opningj Dä nu mafl^en vil ut, vän- 
der han den inra bläfans öpning emot den yt- 
tres, hvarigenom paffagen for honom blifver 
fri och open, når han äter är inkrupen, fkii- 
jer lian 6pningarn«3 frän hvarandra och njuter 
all den fäkerhet, fom för honom är mojelig. 
At ftilja deffa biäfor ifrån hvarandra Tker 
fvårligen dä mafken är inom dem fluten, mea 
år han til någon del utkrupen behofver mao. 
jtil vinnande af detta ändamål ej annat, ån fat- 
! ta hylfan med en pincette pä den fidao hoa 
j af periton^eum omgifves, trycka henne feder- 
j mera med varfamhet, hvarvid ma&en fmånio- 
I gom utkryper och drager den vid ändan på 
j lig fäftade inra biäfan tii en anfenlig del utom 
! den yttra. Hel och hållen har jag aldrig fedt 
I den utfolja med maf!:en , därfore, at underfo- 
i ka om detta blefve nägon tid mojeligt, fäfom 
; ock om defia blaibr med något band (ligamenc) 
1^ voro förenade, fom fkulle torhindra fadant, öp- 
! nade jag yttra biäfan pä den lidan, från hvil- 
I ken jag fupponerade den inra genom ma(kens 
ij utkrypning måii var ikild, men fann ej an- 
nat, ån fina gelatineufe trådar utfpända imel- 
lan 
