186 1785- ff^^' ^^ö- 
lan defTa blåfon Jag fullfolgde dårpå incifion 
genom hela den yttra , men kunde åndock ej 
uptäcka något annat, hvarigenom deffa kunde 
anfes vara til en kropp förenade. Men om 
deffa trådar i fjelfva verket åro tilräcklige at 
bibehålla denna förening, och om i händelfe 
fidant medgäfves, denfamma dä vore få vå- 
fendtlig, at hon ej utan detta kräkets deftruåion 
kunde föndras , blifver i fanning denne gäng 
för mig omojeligt at med någon fåkerhet kun- 
na fäga. Man erindrar fig endaft den rörelfe, 
fom ofvanföre blifvit belkrifven lafom nöd- 
vändig för den inra bläfan och tillika erkän- 
ner naturens öma förforg, fom til befordrande 
af denfamma imellan deffa bläfor nedlagt et lu- 
bricerande åmne, (a torde man, utanat behöf- 
va antaga någon af de föregående meningar, 
kunna hårleda deffa trådar blott af den egen- 
fkap fom åtföljer fegartade kroppar, dä de pä 
kortare eller längre afffånd fldljas frän h varan- 
dra. Det är dock onekligt at deffa maOxar all- 
männaft finnas inneflutnc inom bägge hinnor- 
na, hvaraf man til det minfta kan paltå, at def- 
fe tilfammans åro af en betydlig angelägenhet 
för deras trefnad. Ea och annan finnes val 
uti varet af bulnade lefrar, fom är fidld itrSa 
fm hylfa, liknande dem man med väldfam åt- 
gärd vid underföknin:zarne fönderflitit. Men 
då (adane äro nog fallfynte och ega töga lifak- 
tighct, famt därjämte .'ro med en gulbrun färg 
fynbarligen flålde iträn de andra med hylfor 
förfedde, torde man mod liörre <kål mistänka 
lios dem en fnar föreftäcnde deilruclion, hvil- 
ken likväl ej hunnit öfvcr bläforna, iMom af 
den löfafte fammanlattning, hos deffe, ån här- 
