194 1785* ^^g' Sept. 
na valplatfen och fegervinnaren behåller famt 
tilegnar fig den öfvervundnas kull. Jag har 
icke fjelf fedt denna ftridj men mänga Ijelf- 
fynte vittnen intyga defs verklighet, och man 
förfåkrar enhälligt, at famma lyftnad efter en 
talrik flock ungar föranläter Adorna til dyUka 
tråffningar. Mitt uti Septemb. bereder lig Svär- 
tan til flyttning j drager fig fmåningom ut ät 
liafsbandet och forfvinner omfider med lina 
ungar. Vid den tiden börjar man kunna, pä 
wäbbens uphogning och gulnande färg, åtfldlja 
Han- och Hon-ungarna f rån h varan dra. 
Framledne Pro-Cancelleren Pontoppidan 
teråttar, det Svärtan åter fjögräs. Det förnåm- 
fta födoämne beftär dock af ätfkilliga Conchy- 
lier, hvilka hon uphämtar af bottnen. Denna 
fpis hämtar Svärtan om dagarne inom fjärdar- 
na på grunden och begifver lig til den ändan, 
hvarje morgon innan fölens upgäng, ifrån hafs- 
bandet inät de inre fjärdar, men äterrefer där- 
emot hvar afton, ju längre fram pä aret, dello 
fednare, för at utomikårs tilbringa natten. Dcffa 
ftråcktäg uphöra fä fnart fvärtan börjar ligga. 
Svärtor fäs väl flundom pä iogelnätet, men 
de flåfte fkjutas för vättar. Det är befynner- 
!igt, at dä andre hafsfoglar äro upmärkfame 
på våttarnes AäUning, cgenll^ap, renhet och 
likhet med naturen, är deremot iVärtan la fö- 
ga noggran, at hon fäller för brända trädvät- 
tar, fom borde förekomma henne mifstänkte. 
Hon märker väl fnart lit mifstag, men före- 
kommes gemenligen af Skytten at ändra det- 
famma. Dä den ena makan fl^jutes, återkom- 
mer gerna den andra, för at dela des öde. 
Svärtor fälla äfven fur läck. 
Alla 
