1785- 297 
faker til deffa Meteorer ån de forenåmnda af 
ftridige vindars möten iipkomne och til fä be- 
fynnerlige rörclfers upväckande för tilräcklige 
anfedde Vind-hvirflarne. Vi erhålla förden- 
fkul åfven häraf nogfam anledning, at noga 
efterfe, huruvida deffc Vind-hvirflar är o eller bo^ 
ra tagaf for verkeliga Hufviid-hvirflar ^ hvaraf 
Skydrag kunna löranlåtasj eller h vad annan med- 
verkan dem vid deifa Meteorer tilfkrifvas bör. 
. §. 51. Til den andan blir nödigt at något 
närmare jämföra deffa uti luften omlöpande 
Vind-hvirflar , med våra förut befkrifne egen- 
teliga Hufvud-hvirflar, och dä blifver man 
fnart varfe, at dem imelian år en betydlig Ikil- 
nad. När omloppstråden vid förföken fölgdc 
en cylindrifk väg, formerades dåraf tvånneflags 
hvirflar tillika. Den ena utom^ den andra inom 
famma väg. Utom fig framdrifver träden den 
fä kallade utgående ftrömmen, och denne träf- 
fas ögonfkenligen icke vid Vind-hvirflarne, 
Deffe likna mer och fuUkomligen trådens inra 
hvirfvel, fom äter til alla delar kommer öfver- 
ens med dem, hvilke, uti bekanta förfök, up- 
komma uti vatten, fom uti cylindrifl^a glas om- 
drifves på en centrifugal Machin» Vattnet fät- 
tes därvid utifrån i omlopp, famma våg inat 
tilt^ger ock då des hailighet ynder pSftaende 
omdrifning. Ytan formerar en parabolifk grop ; 
axel-kårnan tömes efterhand, lättare kroppar 
ån vattnet gä intil, men tyngre ut ifrån den- 
na axel, tils alt kommit i jämnvigt omkring 
famma axel Sä fnart utvårtes driften uphör, 
ftadnar väl Vattu-hvirflens omlopp ej tillika 
därmed, men förbytes med och i det famma 
til fin art. Den mattas nu och afftadnar ef- 
ter- 
