74 ^jpp> ApY. Maj. ^un. 
denna Vifens ånga utgör for Bienen Ijelfve 
en tydlig fkiljelukt, hvarigenom de igenkånna 
deras Vife från alla andra; ty et henne til- 
hårigt bi qvarblifver med begårlighet pä han- 
den, dä deremot et främmande genaft ilar 
derifrån. Denna bienens lukt-kånfla af Vifen 
år redan en gammal uptåkt, men at Vifens 
ånga åfvenlcdes af ofs kan märkas, lårer icke 
förut hafva biifvit anteknat. 
I afiigt at utröna Vifarnes inbördes hat, 
Håppte jag tvånne lefvande Vifar en gäng til- 
fammans under et glas. Utan någon den rin* 
gafte förberedelfe anfollo de hvarandra ftraxt 
i ögonblicket med et det håftigafle rafcri, och 
ftridande med både käkar och gaddar furrade 
de idkeligen ikring med en fart fom ogat icke 
ens mägtade följa och fom tillika aldeles for- 
tog deras egen fynbarhet. Striden hade helt 
lakert icke aflupit utan en deras dod, men 
angelägen at behålla dem båda vid lif, åt- 
ikilgde jag dem genaft och dä företedde fig 
äter et nytt ron. Den fcgrande Vifen gaf i 
det famma et galit anlkri ej olikt ut-ut^ hvU- 
ket rop hon efter en korrt ftund ån en gäng 
förnyade; men den andra Vifen var aldeles 
tyft och af firiden redan fä medtagen, at oag- 
tat all omforg ä min fida blef åndä famma 
dag döden hennes lott. De fom icke hort 
detta Vifarnes late kunna näppeligen gåra fig 
et rigtigt begrepp om ftyrkan deraf Enligt 
Paftor LiNNAEi forcgifvande fkall ockfä Vi- 
farnes 
