^199^ -^P^^ ^^j* (^^»- ?5 
farncs vrede-rop vara det flarkafle, och detta 
var få genomtrångande, at oagtat dorrarne 
voro tilflutne, hördes det icke defsmindre med 
den tydlighet af perfoner i et nåflgråntfandc 
rum, at de inkommo for at efterfråga anled- 
ningen til detta fkrik: och de blefvo icke litet 
förundrade af at nu ä ny o hora et rop af en 
infed, fom i flyrka likflåmmigt nåppeligen kau 
hårmas en gång af mennifkan. Det torde 
vara en verklig fållfamhet at fä fe Vifens för- 
hållande då hon uttrycker detta ljud: fåiedes 
tjenar det at något omftåndligare hår befkrif- 
vas. — Under det Vifen ropar flår hon 
helt flilla merendels på bottnen: hufvudet fy^ 
nes märkligt nedlutande: bålgens vanliga 
flåmtning år nåflan flarkare flraxt efter ropet, 
ån under detfamma: vingarne behälla deras 
åt kroppen liggande naturliga flålining, och 
for hvart Ut fom Vifen låter hora mårkes 
blott en helt fvag dallring i dem: At likvå! 
detta verkligen organifka ljud icke genom 
vingarnes vibration möjligen kan åfladkom- 
mas, år fä mycket mera påtagligt, fom als 
icke något ljud formårkes vid Vifens flygt då 
hennes vingar utan tvifvel åfvenledes åro 
fvåfvande. Denna dallring hår kan fäledes 
ej annorlunda anfes, ån fåfom en vårkan dels 
af fjelfva ljudet, dels ock af defs uttryckning. 
Jag har all anledning at tro detta Vifar- 
nes låte, fom liknar ut^ vara, om icke deras 
cnda,^) likvål deras måfi: brukliga fpråk-for- 
F 3 mogenhet; 
