76 Apr. Maj. ^un. 
mogenhet; ty utom at Vifarnes vanliga rop 
for efterfvårmame icke Ikiljer fig från deras 
vredes-rop, annorlunda ån at det forft om- 
nåmnde år mera fvagt, längfamt, uthärdande 
och åftare repeteras, har jag åfven mårkt på 
infpårrade Vifar, at de jemvål eljeft, utan at 
blifva retade eller någon forutgifven anled* 
ning, låta fom oftafl hora aldeles famma låtc, 
dock altid då få fvagt, at om jag icke varit 
Vifen få nåra, eller hon omgifvcn af en flar- 
kare och mera fårlande bihop, hade jag 
omöjligen eller kunnat mårka det. Jag hade 
i fynnerJiet en Vife infpårrad under et glas 
Jiela fjutton dygn utan någon fynbar lidelfe å 
hennes fida. Hon hade fått fig tvånne i gla- 
fet inpaflade vaxkakor til boning, och några 
tjog vårkbien jemte flere hannar til fallfkap. 
Somlige dagar ropade hon nåflan utan uppe- 
håll, håldre om glafet utfattes i fria luften 
och väderleken var vacker. Hennes forhål- 
lande dervid var altid fådant fom jag det re- 
dan befkrifvit, och altid fåflade bihopen å 
hennes rop en fynnerlig upmårkfamhet: dä 
blef rorelfen allmän: de ilade ner til henne, 
de ville ut, men fedan de gjordt fruktlofa for- 
fok i det affeendet, begåfvo de fig äter up i 
kakorne och blefvo dar i fiillhet til defs et 
förnyat uUut uUiit af Vifen fatte denne bihop 
åter på nytt i rorelfe. Någon gång opnadc 
jag glafet til den grad, at Bienen vid Vifens 
late kunde utkomma, men de, fom utflogo, 
in- 
