n ^799. ApY. Maj. ^un. 
V) Våra författare i Bifkotfelen tillägga 
Vifarne åfvenledes andra låten, h varibland det 
mårkligafle och mindre tvifvelagtiga år et flags 
kaklande fom endaft och merendels höres for 
alla efterfvårmar, jåmte det vanliga utut utut. 
Man anfer det forfinåmnde vara de unga 
Vifarnas ljud af den fkåliga anledning, at det 
famma i början år helt fpådt och fedan dag 
ifrån dag blifver grofre och flarkare: Det hö- 
res åfven (j fynnerhet hos de kupor, fom 
gifva flere efterfvårmar) , ifrån flera ftållen på 
cn gång, och denna flerfaldighet minlkas for 
hvarje fvårm fom utflyttar: Deremot mårkes 
aldrig mer ån en enda roft fom ropar ut i 
hvarje kupa, hvaraf man flutar at denna 
egentligen år Modervifens : Men då de ron 
fom jag flere gängor anfiålt med unga Vifar 
vid handen gifva, at åfven defla, famma dag 
de utflugit med fin fvårm, kunna nyttja ena- 
handa late med den förmenta Modcrvifcn, och 
deremot aldrig mer yttra et fådant ljud, iom 
efter all anledning år i moderkupan endaft 
deras; få gifves icke eller något annat forkla- 
ringsfått ä denna befynnerlighet ån detta, at 
ct fådant de unga Vifarnes kacklande medan 
de ånnu åro i och vid fina boen, hvilket vid 
deras forfla utflygt aldeles uphorer, råtteligen 
endaft år et joller eller en art af målbrott, 
fom genom den yttre luftens vårkningar al- 
deles ofvergår och förvandlas til en vanlig 
Vifc-ftåmmao 
— Rån 
