l^^pp, Apr. Maj. ^nn. 79 
Ron vied en vinglytt Vife. 
For flera år tilbakars hånde under fvårmnings- 
tiden i mitt Bilåge, at en fvårm vid defs ut- 
flygt hoU fig ovanligt långe kring Moder- 
kupan utan at vilja taga fåfte. Orfaken der- 
til blef mig flraxt kunnig: jag fågVifen gåen- 
de af och an ånnu på fluftret och idkeligen 
förfoka at flyga, men hon var fodd lytt med 
den ena vingen märkligt korrtare ån den an- 
dra, och fåledes aldeies ur flånd at kunna 
jner ån endafl gora fina hopp. Hon hoppade 
ockfå flutUgen ner på marken, då jag gcnaft 
tog henne och inflåpte henne i en tom kupa: 
och nåflan i fämma ögonblick dit-rufade åf- 
ven hela fvårmen, få at icke något tvifvels- 
mäl var mera ofrigt, at ju denna Vife ut- 
gjorde fvårmens enda både våntan och for- 
mnings-pund;. Jag hade bordt gcnafl finna at 
cn fådan Vife fakerligen aldrig var duglig til 
jiågot varaktigt bifamhålle, håldft jag då re- 
dan hade formårkt at Vifarne icke eller åro 
få ftåndigt hemma i deras boningar fom man 
J forrige tider det förmodat: men i flålle for 
denna funda reflexion, erhindrade jag mig 
Kocks alfvarliga råd at cn Vife med klipta 
vingar vore et förträffligt hushållsgrep, och 
trodde foljagtligen at åfven min vinglytta Vife 
kunde gåra gagn, Jag hade ockfå redan fått 
flere fvårmar for det året ån jag hår på flållet 
kunde föda, och fom jag endaft hade Kock i 
F 5 minnet. 
