hvilka man alldeles icke kunde tro vara 
borrtkomne genom mifsråkning; dels ifrån 
obetånkfamme Refande, fom råkat och fett 
flere hundrade Svånfkar i vifla utlånika Huf- 
vudftåder och dcraf hafva inbillat fig, att till- 
horande Riken voro ftarkt af Svånfkar be- 
folkade, famt att fädant icke annorlunda 
kunde hånda, ån pä det fåttet att 6 till gooo 
perfoner utgingo ifrån Sverige årligen. Årfa^ 
renheten hade icke hunnit låra dem, att dc 
Svånfkar, fom träffades i en främmande Huf- 
vudftad voro nållan de ende dar i Riket; att 
deras utvandring behoft 40 till 50 år; att år-^ 
fåttning kommer till ofs af många Främlingar, 
och att månge Svånfkar, fom flere år varit 
borrta, hemkomma och icke råknas. 
Att minfka denna fruktan uppgaf framl. 
Secreteraren och Riddaren Wargentin en 
undcrfokning om Folk» utflyttningen få vål 
utur hela Riket, fom utur hvart Hofdinge- 
Dome fårfldldt ifrån 1 7 50 till 1773, h vilken 
år införd uti Kongl. Academiens Handlingar 
for år 1780. Genom denfamma blef bevift, 
att den befarade utflyttningen, om någon 
vore, hogft kunde fliga till ()oo perfoner år- 
ligen ifrån hela Riket, och fomlige jåmforel- 
fer, fom han anflållt imellan foregående och 
följande år och fom tyckas vara de måft på- 
litlige, gifva tillkänna ingen eller ganll^a liten 
utflyttning, åtminftone icke florrc ån faknaden 
kan 
