280 0^. Nov. Dec. 
ven ct få märkligt inflytande pä alla de phae- 
jiomener fom afficieras af parallax verknin- 
garne at defs nogare beflåmmande nu inemot 
hälft annat århundrade varit et hufvud åmne 
for Gcometerns och Aftronomens underfok- 
ningar. Philofophen drifven af menllcliga för- 
nuftets behof at, få mycket mögligt år, gifva 
enhet åt fina kunfkaper, bringa dem til fyfléme 
och derigenom likafom famla dem i en enda 
punkt hvarifrän det ofverfarna fältet af obfer- 
verade natur phaenomener på en gång må 
kunna ofverfes, finner redan håraf nödvän- 
digheten at åfven med upofFrande af tid och 
koftnad bidraga til fulftåndighet i hvarje kun- 
fkapsdel; ånnu mera angelågit blir detta for 
honom dä han finner det fammanhang en ånnu 
oafgord fråga åger med de vigtigafle foreta- 
ganden i menfkliga lifvet. Af denna befkaf- 
fenhet år det få mycket omtviftade problemet 
rörande jordfiguren. En fjofarande har behof 
utaf at for hvarje ognablick kunna faga hvad 
punkt han innehar pä globen, och mäfle til 
den åndan utaf et obferverat phasnoméne på 
himmeln, til exempel Månens medelpunéls af- 
flånd ifrån en gifven fixftjerna kunna beräkna 
hurudant detta fkulle förekomma et oga fom 
vore placeradt i jordens medelpund; i denna 
beräkning ingår asqvationen på jordens yta 
fåfom et ganfl<a hufvudfakeligc element, utom 
hvars fulkomligare kännedom et fel af några 
fecunder i boge fnart kan begås. Betyden- 
heten 
