42 I8II 5 J<*«- Velr. Mart. 
migare och fattigare vegetation. De ofrigblif- 
na och derftädes allmänna ängsgräfen äro biott 
fådana fom bos ofs meft tillhöra tjockafte iko~ 
garna, nämligen Aira flexuofa på torrare och 
Aira ca?fpitofa, Arundo Calamagroftis och Itri- 
cta på våtare ftällen. Några få egentligare ängs- 
växter, fom ännu återftå, växa biott närmad 
omkring hufen eller på igenlagda åkerftycken 
fåfom Trifolium praten fe, Poa pratenfis, Ra- 
minculus acris: och gifva äfven dermed tillkän- 
na fitt fnara affkedstagande. För öfrigt fkiftar 
all marken i en befynnerlig blandning af den 
fnöhvita Cornus fvecica eller på våtare ftällen 
Polygonum viviparum och den fvartborftiga Phle- 
um alpiHum. Uppom Fahlträik linnes ingen Tri- 
folium pratenfe; icke heller Nymphaea alba, 
Scirpus paiuftris, Alisma Plantago, Lyfimachia 
thyrfiflora. Uti kärraktiga Ikogsmarker äro Nar 1 » 
thecium boreale och Serratula alpina redan vid 
fjelfva Lyckfele allmänna, Convallaria majalis 
har öfvergifvit hårdvalisbackarna och föker fkydd 
få våta ftrander och holmar i Umeå elf. 
Den jord, fom frambringar en få fattig ve« 
getatation är ockfå öfver all förmodan kall* Ny- 
byggaren, fom i hela Norrland fördragit käl- 
lorna med tålamod och blott tillagt dem ett be-* 
tydande namn af kallkällor, begynner nu kla- 
ga öfver dem fåfom en landsplåga och talar 
ofta om ftora fyndftrafs-kallkäilor, fom gjöra 
nybyggena otjenliga för åkerbruk. Man må 
lemna derhän huruvida de i luften kunna bidraga 
till någon froft, få är det likväl högft tydligt 
Ätt råg-fädetj fom för fin växt fodrar S%? 
