194 I8iij Jul. Aug. Sept. 
defs vigt och utan att tecken til fyre vifar fig. 
Syret måtte då finnas i en eller båda af desfa 
galer, hvilka i kraft deraf måtte antingen en 
eller båda vara oxider af ammoniakenS bafis, 
metallen Ammonium. Det faller dervid helt 
naturligt att qväfvet måtte hålla mer fyre än 
ammoniaken. Rådfråga vi nu den fundna pro- 
gresfionsordningen , iå finna vi att i qväfvet 
IOO d. ammonium böra vara förenade med i| 
eller 1 g:r få mycket fyre fom i Ammoniaken* 
Genom en lätt uträkning infer man att 2 är 
iörm.ycket och att \\ måtte vara den rätta mul- 
tiplicatorn. Det är å en annan fida ockfå klart 
att denna, genom räkning fundna, halt af fyre 
i qväfvet måtte ftå i ett, vederbörligt multipli- 
cations förhållande tili fyret i alla qväfvets 
fyrfättningsgrader, och detta inträffar ända in 
i tufendelarna med refultater af de ganika nog- 
granna analytifka förfök vi äga på qväfvets oxi- 
der och fyror, få att gasformig qväfoxidui in- 
nehåller dubbelt fyre mot ioo d. ammonium, 
nitrött gas 3 dubbelt, faipeterfyrlighet 4 gånger 
och falpeterfyia ^ gånger få mycket fom qväf- 
gas. (Jag bör tillika ärinra att om \\ ar en 
verklig multiplication med 6 3 II eller ig af 
en möjlig läg*re fyrfättrsingsgrad , få blifva alla 
muitiplicatorer jemna tal.) Om. det nu är rik- 
tigt, hvad jag förut anfört, att multiplikationen 
med ii förut fät ter lägre fyrfäftningsgrader, få 
kan väiet vara en al dcsfa ? men det kan icke 
innehålla mer än T V eller högft $ få mycket 
fyre fora ammoniaken. Vi fe altlfl att hypo- 
thefen väl rimar fig med erfarenheten. Jag fkal 
nu vifa att ammoniaken ooh qväfvet måtte va- 
ra 
