5o i8o6 9 <!ffan Febr. Mart. 
dre fynlige, emedan de ofta åro djupt i hu- 
den nedtryckta eller med en flemhinna 6fver~ 
dragna. Deflas form och ftållning åro hos oli- 
ka arter ofta ganfka fkiljaktiga. Nåsborrarijie 
åro dubbla på båda fidor och ofta kan den 
fråmre med en liten valvel dier hudflik lik- 
fom tillflutas. Undre fidan år till fin fidolinia 
och ofriga egenfkaper lika med den ofre, men 
utom den redan nåmda olikheten i fårgen och 
felande ögonen, år den finare, med mindre 
tydliga fjåll forfedd och mera platt ån den of- 
re. Strålarnas antal i fenorna år ganfka för- 
änderligt ibland deffa få vål fom ibland an- 
dra filMlag och bor icke fynnerligen komma i 
fråga; det år defsutom ganfka befvårligt att 
foka defla karakter er. 
Samma makt, fom nekade Flundrorna 
förmågan att hafiigt rora fig i vattnet och att 
med låtthet lyfta fig, gaf dem anvisning på 
fodåmnen, fom, ehuru horande till Djurriket, 
rora fig ånnu långfammare och viflas på hafs- 
botten åfvenfom de fjelfva. Små fnåckor och 
kräftor, onifci, malkar och vatteninfekter 
famt fmä filkungar, fom de håndelfevis finn. 
dom kunna fafttaga, utgöra flundrornas foda. 
De tjena åter i fin ordning till foda for flor- 
re Roffilkar, ifynnerhet af Torfkflågtet, Ka- 
beljo, Längor m. m. och Hackor, fom åta 
flundrorna, ifynnerhet medan de åro fmå. 
De Flundror , fom fångas vid Svenlka firån- 
derne^ leka om våren bittida och fåtta fina 
