8o w$v6, Apr. Maj. $un. 
högt vatten till lågt famt tillbaka, infalla elä 
fom oftaft, och flrommarna blifva föränderli- 
ga ooh oroliga. Under vintertiden har man 
mindre reda på defla ömfluften. Att de likväl 
aga rum, finner man nog af vattnets uppfti- 
gande på ifen utmed ftrånderne, fom i Skåj- 
gården allmänt kallas landftöp. Når vattnet 
floder, måfle ifen ockfå flyta upp, men fom 
den år faftfrufen vid ftrånderna , få år det en- 
daft den yttre eller ifrån landet långre belåg- 
na ytan, fom uppfpånnes och får en konvex 
figur. Vattnet, fom enligt fin natur alltid flål- 
ler fin ofverfta yta i vattenpafs, måfte fåle- 
des fliga upp ofver den ifen, fom ej får hö- 
ja fig, och flår derfore ftundom till närmare 
2 alnars hågd ofver denfamma. Detta fortfar 
till defs vattnet faller eller ifen lofsnar ifrån lan- 
det, dåden, enligt fin mindre fpecifika tyngd, 
flyter jåmt upp och iågger fig ofverallt i ho- 
risontalt låge ofvanpå vattnet. Under fådana 
vinterfioder år det, fom de flora isfprickor 
tillkomma, hvilkä af Skårboerne kallas vrå* 
kar eller råkar. Når isen genom vattnets fti- 
gande alltför mycket uppfpånnes och ånnu år 
fåflad vid ftrånderne, få måfie den fönder- 
fprångas, då defla befvårliga och farliga rem- 
nor tilllkapas, fom ofta träffas på flora fjär- 
dar, löpa tvårtofver dem ifrån det ena lan- 
det till det andra, gemcnligen alla år på fam- 
xna flållen, och flundom gå till 2 a 3 alnars 
bredd, få att man utan bro icke kan kom- 
ma éfffer dejp* Vid 
