j8o6 9 Apr. Maj. °fun« g 3 
ne, väderleken och hafsytans förändringar, 
men man kånner icke orfaken dertill. Svag 
och foga trolig fynes mig den förklaring, 
fom uti några phylifka Afhandlingar anfores, 
att vindarne genom fitt påftotande fkulle for* 
må framdrifva vattenmalfan for fig och kun- 
na hoja den till flera fots ftorre höjd på den 
under vinden belägna kullen ofver defs låge på 
låfidan. Att vågarne uppkomma af vädrens 
verkan år obeftridligt , men vattnets trycka 
ning, tyngd och egenfkap att fåtta fig i jåm- 
vigt måfte i de flefla håndelfer ofortofvat er- 
fåtta den lilla forflyttning vågen gor, fom 
verkligen år mindre ån man foreftåller fig„ 
Defsutom borde ju, om den anförda for kla» 
ringen vore fann, ett flodande alltid följa på 
en håftig och långfam vind uti den led vin- 
den verkat; men erfarenheten intygar, att 
flödandet gemenligen går förut och att vatt- 
net åfven på den under vinden belågna ku- 
flen faller, medan vådret ånnu med häftighet 
fortfar. Hvar och en fjofarande kånner, att 
flrommen efomoftaft fåtter emot vind och 
våg. Den fom tviflar derpå, må käfta i fjon 
en fårfk rufka eller något annat åmne, fom 
till flörfla delen af fin volume håller fig un- 
der vattnet och fåledes ej låmnar ett flarkare 
fång åt vådret, få fkall han fnart finna, att 
flrommen icke år bunden vid vädrets och vå- 
gens diredion utan rått ofta fåtter dels tvärt- 
emot dem, dels uti fned vinkel emot deras, kofa* 
G 4 öm 
