44 
Pulka wo wa, ale pod známkou Codex german. 1112, w rkp. XV 
století, také staroněmecký překlad kroniky této, o kterém 
potud nic se newědělo. Předchází w rkp. dotčeném na listech 1 — 12 
we fol. „Das buch genant Provinciale", potom 1. 14—52 „Heinrichs 
von Müglen Vngerische Kronik"; pak na h 53—169 stojí pod ná- 
pisem „Hie hebt sich an die Cronicka des Kunigrichs czu Behemen, 
vnd sagt wie sy zum Ersten wurden genennet." Počíná pak slowy: 
„Do die Kinder der menschen In dem acker Senar noch dem Synt- 
flutt nicht bedachten noch In irem mut be trachte nn das geschehen 
gelubde zw Noe Irem Vater" etc. Nebylo mi lze srownáwati celý obsah 
překladu toho s texty latinskými prwní neb druhé recense: ale za- 
znamenaw sobě poslední jeho kapitoly od listu 161, a zwláště konec 
na listu 169, kdež o swatbě krále Jana we Spíru r. 1310 s Eliškou 
Českau mnohem hojnější jest řeč, nežli we známých textech latinském 
i českém, a kdež nápadná shoda se jewís kronikau minority Mikuláše 
Čecha (na stránce jeho 349, w. Dudik, Ceronis Handschriften str. 
424) pozoruji, že německý tento text uspůsoben jest swobodněji, 
aspoň na konci díla, nežli býwá obyčej u překladatelůw, a že tudíž 
mohl by také za zwláštní recensí díla Pulkawowa powažowán býti. 
Později také we Wolfenbíittelské bibliothece uhodil sem na tentýž 
německý text, ale kusý, an sahá jen do r. 946, a na počátku XVI 
století dosti nezpráwně psaný, an počátek w něm se Čte: „So die 
kinder der menschen in dem acker Seiner (sic) noch der sintflot 
nicht bedrachen noch in Irm mut bedrachten das gescheen gelübde 
zu Nor (sic) irem Vater" etc. 
Nechci dnes zabírali se do rozjímaní a src wnáwaní textůw ani 
latinských ani českých a německých kroniky Pulkawowy w rukopisech 
starých, jichžto počet hojnější jest, nežli podnes nese domnění obecné : 
práce ta bude bohdá podniknuta brzy na jiném místě s lepším pro- 
spěchem. Chci jen wůbec pronesli zdání swé, zakládající se na pro- 
hledání wšelikých rukopisůw ještě wůbec málo známých, že Pulkawa, 
pokud žiw byl, nepřestáwal oprawowati, doplnowati a dokonaliti dílo 
swé wšemožně, tu přidáwaje co kde nowého zwěděl, tu opět wyne- 
cháwaje co za nezpráwné uznal, a naprawuje omyly we jménech i 
datách wšelikých. Protož za to mám, že již nesluší mluwiti ani o 
dwojí, ani o trojí neb čtweré recensí díla jeho, ale že auplné srow- 
nání obsahu wšech dotčených rukopisůw wynese časem swým wětší 
rozmanitost textůw a recensí na jewo, nežli my nyní jen tušiti 
můžeme. 
Toto mé zdání o častém a znenáhlém rozmnožowání i oprawo- 
