43 
dectwí wydáwá w té wěci také wetkání kroniky země Braniborské do 
kroniky české, an císař, jakož r. 1373 wpojil byl tu zemi do koruny 
České, tak i dějiny její chtěl míti w české wpojeny. Dle toho nic 
newadí, uznáwati zwěsti nahoře položené o Karlowě účastenstwí we 
skládaní Pulkawowy kroniky za prawé w podstatě swé, a powažowati 
tedy jej za spoluspisowatele. Odpor ten, že Pulkawu zpráwa latinská 
klade za spisowatele latinského textu, rukopisowé pak čeští za pou- 
hého překladatele, dá se urownati tím, že on byl i jedním i druhým, 
jakož já již 1829 dokázati snažil sem se. 
Přistupme již k uwažowání díla samého. Před 40 léty znali 
sme jen dwojí recensí Pulkawowy kroniky: prwní, kterou wydali 
we známých sbírkách swých Menke r. 1730 a Ludewig r. 1737 z jed- 
noho a téhož rukopisu od r. 1467, kterýž já r. 1833 poznal sem 
w Rehdigerské bibliotéce na Elisabethanum we Wratislawi, a kterýž 
wedle Pulkawy obsahuje také kroniky Františka kanowníka Pražského 
dle druhé recense a Wawřincowu z Březowé; druh au, kterou wydal 
Dobner r. 1774 we třetím dílu swých Monumenta hist. Boem. na str. 
63—290, z rkp. bibliotheky university Pražské (I, D. 10,) jenž wedle 
Pulkawy také obsahuje i Marignolowo dílo i Wawřince z Březowé, a 
pochází asi z polowice XV století. Rozdíl obau recensí jewil se 
zwláště w tom, že Pulkawa při prwním spisowání neměl před sebou 
pramenůw jiných, nežli dílo Kosmasowo , staré legendy o českých 
Swatých, oba prodlužitele kroniky Kosmasowy, Dalemila, dotčené li- 
stiny archivu králowského a některé zwláštní nám odjinud neznámé 
zpráwy z druhé polowice XIII a prwní XIV století; při druhé re- 
censí ale čerpal již také z Vincencia i Gerlaka (čili Jarlocha), takže 
léta 1142—1198 nabyly u něho swětla hojnějšího, a užil také kro- 
niky Braniborské, jakož již podotknul sem. O českém překladu, wy- 
daném r. 1786 od Fr. Faustina Procházky w obnowené řeči, saudil 
sem, že wzdělán byl dle druhé recense; a wšak, poněwadž některé 
wěci kladou se w něm zpráwněji nežli w textu latinském, měl sem 
za to, že překlad ten mohl by poněkud i co nowá, a to již třetí, 
recense powažowán býti. 
Wšak i w tom ohledu rozšířily se známosti naše od r. 1829. 
Ačkoli já na cestách konaných po bibliothekách i archivech domácích 
a zahraničných musel sem pokaždé obraceti pozor swůj ku potřebám 
jiným a ještě pilnějším i doléhawějším, nemohl sem předce newšímati 
sobě i rukopisůw starých kronik našich, kdy a kdekoli se mi které 
naskytly. Takto poznal sem r. 1849 we Mnichowě we král. bibliothece 
nejen pod signaturou Codex lat. 476 A. rukopis latinského textu 
