19 
m 
Nutnost vůle a její vykoupení. 
1. Vůle měnícího se O um volila, t. j. stvořila si ústroje ku po- 
znání sebe a takto v čas, prostornost a příčinost upadla a potom už 
voliti nemohla, nýbrž musila se podrobiti zákonům času, prostory a 
příčinosti ; stala se tudíž jednotnická (individuální) a nutná (nevolná). 
2. A to jest právě ten klam a přelud, ona hříčka Maji, ono za- 
kuklení Brámovo, že vůle jsouc jedna a jediná a v každém jednot- 
livci celá, přece se dělí i proti sobě staví, jsouc omámena smysly. 
Tuto roušku odhaliti a ukázati jednotu a totožnost (unifikaci) vší vůle 
a takto poznati pravou bytost Brám, jest účelem svatých knih Beid, 
jichž výtah jest „Oupnek'hat u , t. j. veliké tajemství, ježto se má 
skrývati nezasvěceným. 
3. Vůle sestoupivši v příčinost smyslnou, v čas a prostoru, pře- 
stala býti volnou,*) nebo celý vesmír ukládá jí výminky, s kterými 
pouze se může jeviti. A tak, že člověk člověkem se stal, stalo se 
sice jeho vůlí, co dále s ním se děje, celým všímmírem (časem, pro- 
storou, příčinami) se ustanovuje. 
4. Vůle vyvolila, t. j. vytvořila si k svému poznání mysl (intel- 
lekt) a podléhá jeho vlivům, t. j. zákonům příčinosti hmotné, ona 
jest otrokyní pána, kterého si sama vyvolila, vytvořila. Vůle podléhá 
i vnadám a jiným pohnutkám všehomíra, ona se podává, kdežby měla 
vládnouti, ona musí, kdežby nemusila musiti. 
5. Vůle se podrobuje i důvodům a půvabům pouze myšlénkovým, 
nemohouc jim odolati, a nemohouc rozeznati tvůrce od tvora, vyra- 
bitele od pouhého výrobku. Proto činí ona člověka, jehož vlastní a 
jedinou bytostí jest, otrokem a zavírá sama sebe do jeho těla jako 
id est, dominus omnis rei fiat. (Omnia unum et idem, subjectum seu agens, 
actio ipsa, et objectum seu factum.) Oup. IL, p. 212. 
*) A to byl prvý hřích (peccatum originale) člověka. Primům hominis, antea 
innocentis, peccatum, in ipso a ventre matris egressu, causa omnium aetio- 
num, quae deinceps sequuntur. Annot. An qu etil. Oum his desideriis 
(propositis) tendens reo exire e ventre fit. Et in tempore t» exire e porta 
particulari, quoniam, causa angustiae viae, molestiam trahit, idcirco in illo 
tempore fletum facit, et illa desideria oblita facit . . . res quas in memoria 
sua habebat, quod pranou sít, id est nomen magnum Dei . . . omne obli- 
tum facit; ex ipso hoc respectu rursus sumens opus fiat, et in opus purum 
et malum ingreditur. Oup. IL, p. 236, et 237. 
2* 
