20 
do žaláře a vazby, podléhajíc tu všem útrapám, všemu strachu, všem 
vášním a pohybům z této příčmosti hmotné i myšlénkové povstalým.*) 
6. Kdo Brámu, měnícího se O um, nepoznal, toho vůle neví 
ani, že otročí a osudu že podléhá ukrutnému. A kdo přemýšlením 
svým („mašghouli") Brám poznal, toho vůle zasteskne si po svém 
dřívějším původním stavu a po něm se roztouží a stanouc se opět 
volnou, do těla více nejde. 
7. Proto jest jediné vykoupení z tohoto nevolnictví světového 
smrť, totiž přechod do onoho stavu, z něhož vůle vyšla a kdežto 
opět, zbavivši se poměrů světských, docela volnou se stane, mohouc 
voliti bez návalu pohnutek, důvodů a příčin, jsouc Brám, Oum svo- 
bodně volící čili měnící se. 
8. A proto, kdo Brám poznal, toho vůle vzdoruje půvabům a 
vnadám tohoto světa, ta se kaje, zapírá a svléká svět, aby stanouc 
se někdy volnou, nesouvisela se smyslovým světem tímto nikterak, 
by nevolila nový intellekt ve zvířeti aneb člověku, nýbrž aby ustála 
konečně v Oum neměnícím se, v útěše, beze strachu a v pravdě.**) 
9. Kdo však nicot světa smyslného nepoznal aneb kdo Brám 
jen poněkud poznal a nikoliv úplně, ten sám sebou, totiž vůlí svou 
volí po smrti znova nevolnický stav útrap světských — podlé zásluh, 
totiž podlé stupňů vyvinutí svého bývalého intellektu a svých skutkův 
zlých aneb dobrých — ve člověku aneb zvířeti, až konečně po prů- 
běhu kratším neb delším přece zmoudří, Brám t. j. sama sebe pozná 
a ve věčném Oum ustane.***) 
III. 
Kosmologie (světověda) staroindická. 
1. Oum se mění t. j. jeví svou vůlí. Vůle chtěla se státi předmětem 
svého poznání. Tímto předmětováním povstala základní látka (ha- 
*) Proinde relationem dare actionis cordis et intellectus et egoitatis 
sibi ipsi, ligatio t» djiw a tm a est: et relationem non dare harum actio- 
num cum seipso, liberatio et evasio (salus) est Quisquis harum triům rerum 
relationem cum se non facit, is semper liberatus (beatus) est. Oup. I., p. 352. 
**) Quisquis hoc hast ut cognovit, ex hoc mundo abit, is doctus et principium 
et liberatus et forma veri fit. Quicunque hoc hast ut non cognovit, ex hoc 
mundo abit, semper in vinculo existentiae apparenfcis est. Oup. I. 205. 
***) Illud, quod in hoc loco cum opere adducit, mercedem illius, in mundum 
alium progressus, obtinet: et volitio ejus, in figura nati, rursus in hune 
mundum, cum causa ad perficienda opera pura, venit. Et causa hujus re- 
vertitur. Oup. I., p. 254. In tempore t£ mori plures in ligamine et vinculo 
hujus mundi manent. Oup. II., p. 320. 
