22 
ku každému novému kroku vždy znova se soustřeďujíc a napínajíc, 
ve svém tvůrčím rozprostírání se opět a opět znovu počínajíc, nové 
vždy dokonalejší spůsoby (chápatelné formy) své jsoucnosti vytvořujíc. 
6. Když pak touto tvůrčí mocí, ježto jest vůle měnícího se 
Oum, ve zvláštním a velikém soustředění a napnutí utvořilo se první 
oko, první ucho, první čiv v tom kterém prvotním organismu, tu na- 
stala ona veliká doba, kde zvítězila Maja nad Brámem, měnící se 
Oum spatřilo samo sebe ponejprv a — nepochopilo sebe, po čem tak 
horoucně a věčně toužilo, stalo se, a Ono toho nepoznalo. Formy 
jeho věčné vůle až posud pouze chápatelné počaly se skutečně 
chápati, avšak jinak než-li se měly chápati. Zmatek ten nastrojila 
Maja (síla náhody — láska, fátum*). 
7. V této veliké době objevily se totiž těmto nove povstalým 
smyslům čas a prostora, jichž dříve u měnícího se Oum nebylo.**) 
A když pomocí těchto smyslův poznenáhla mysl (intellekt) v původních 
organismech se vyvinovati započala, tu povstala i „příčinnosť," totiž 
shánění se po příčinách těchto výjevů v stavících se v ústrety smyslům, 
příčinosť, jížto u Brámu (měnícího se totiž volícího Oum) dříve taktéž 
nebylo, nebo nebylo u něho tenkráte intellektu smyslného, ano bylo 
povýšeno nad úsudky lidské. 
8. A ono ustavičné vyvinování se vůle volícího Oum stále po- 
kračovalo, vždy nové a vždy dokonalejší tvary a organismy na věky 
věkův tvoříc, až konečně po dlouhé, dlouhé době, byvši původní vůle 
ta snad často přerušována svými vlastními přechvaty a svou tísní 
(geologické převraty a přetvory) ohromným soustředěním a na- 
pnutím vytvořil se cestou tou nej dokonalejší dosavadní tvor, orga- 
nismus, jenž slově člověk. Jeho nanejvýš dospělým smyslům, jeho 
vytřelému intellektu stavily se čas a prostor tím ostřeji vstříc, 
a čím určitěji naň doléhaly, tím větší bylo udivení a zmateK. Maja 
slavila vítězství nej větší. 
9. A to jest to divné postavení člověka na světe, že jsa sám 
Brám (měnící se Oum) na nejvyšším stupni jeho vůle a vyvinutí, 
Brám nej vy vinutější, nezná přece sama sebe, aniž skutkův vlastní 
Et quidquid existit, omne ätma est: et praeter röv átma quidquid existit, 
maia est, quód ostensum sine existentia vera est. Oup. IE, p. 428. 
í; ) Brahm duas figuras habet ; unam kal, alteram akal: id est, unamtempus; 
alteram sine tempore. Quidquid prius a productione solis fuit, sine tempore 
fuit, et quidquid post productionem solis est, tempus est. Quisquis tempus 
esse Brahm ut scivit, ei maschghoul sít, is e vinculo temporis extra it. 
Oup. I. 3 p. 335. 
