25 
rozdíinosť úkazů jejích, jest smyslný klam a mam, jest, bylo a bude 
jenom chápatelnou formou vlastní a jediné to vůle Brámu. 
2. A jako jest jedno jediné Brám, jediná pravá bytosť, tak jest 
i jedna jediná pravá vůle jeho, vůle to této pravé bytosti. Kdyby 
se pravda tato pojednou poznala, nebylo by příčiny, pokládati jedno- 
tlivé smyslné bytosti za více aneb méně dobré, za více aneb méně 
zlé. Nebo všeliké zlo padá na jednu a tuže bytosť, jediné to Brám, 
a všeliké dobro připadá taktéž k jediné této bytosti, jedno i druhé 
jeví se na jediné vůli, jediného Brámu.*) Každá bolesť, kterouž nej- 
nepatrnější červíček pociťuje, jest bolesť všehomíra, a každou radosť, 
kterou sebe nepatrnější tvor pocítil, pocítil i vesmír; nebo jest 
veškerenstvo chápatelná forma jedny jediné vůle, jediné a pravé by- 
tosti Brámu. Ouhrn všech strastí a bolestí váží se ouhrnem všech 
útěch a radostí vždy a všude. Kdo ku poznání této pravdy dospěl, 
chce všude a vždy jen dobro a nechce nikde a nikdy zla; nebo 
každý sám jest ono celé jediné Brám, ježto nese oba ouhrny strastí 
i radostí, dobra i zla na své vůli. Proto jest věda a pravé poznání 
jediná cesta k dobru. 
3. K tomuto čistému poznání však člověk tak snadno nepřichází. 
Nebo jako v ponímání kosmickém zapletla nus Maja do mamidel 
času, prostory a smyslné příčinosti, podobně učinila i v ponímání 
etickém zapletši nás do kouzel a vnadidel jednotnictví (indivi- 
duality) a soběctví (egoismu, ahankas). **) A jako v kosmickém 
poznání třeba bylo, aby se co možná odstraňovala tato mámivá kou- 
zla času, prostory a smyslné příčinosti, bychom poznali, co v pravdě 
jest: podobně potřeba, aby se odstraňovalo i mámivé kouzlo jednot- 
nictví a soběctví, bychom poznali to, co býti má, jak se 
eticky chovati máme. 
*) Malum nihil in se, in substantia, sed solum est r» átma ligati effectus 
modus, accidens. Oup. I. p. 570. O Roudr! vobis quod omnia pura (bona) 
et mala estis humilis submissio! Oup. II. p. 192 et. 337. Proto na vrcholí 
etického poznání staroindického klade se dobro a zlo za totožné a nepři- 
pouští se rozdíl mezi oběma, protože tatáž jediná vůle nemůže voliti proti 
sobě, a děje-li se to přece, jest to pouze zmatek smyslný Náhled ten se 
za „nej větší tajemství" zasvěcených klade a prohlašovati se vůbec nedovo- 
luje. Oup. II. p. 333 et p. 337 et p. 702. 
Taktéž se tu jako v jiných náboženstvích zapovídá čtení jinonábo- 
ženských kněh. Oportet quod quisquis B r ahm sciens sit, quidquid oppositum 
reo B e i d est, illud non legat et super illud opus non faciat ; et si oppo- 
situm ta B eid facit, in dj ehennam (infernum) čadit. Oup. I. p. 370 II. p. 69. 
**) Et ille djiw átma causa intellectus in vinculum egoitatis et volitionis ce- 
cidit. Oup. II. p. 120. 
