26 
4. Individualismus a egoismus rozdělují celek a přikládají část- 
kám, co náleží celku, oba jsou zrovna opak toho, co v pravdě a jedině 
jest, oba jsou tudíž nej větší lež, ve smyslovém klamu spočívající 
a oň se opírající. Individualismus a egoismus rozdrcují jednotu 
vůle a stávají se takto původci všelikého zla, ježto obkličuje celek, 
jediné to Brám. Kdo pravdu tuto jasně poznal, ten spatřuje v každém 
jiném člověku nesnadjen „bližního" a „bratra", anobrž sebe sama; 
ba on vidí i ve zvířeti a v každém jiném tvoru sebe sama „ta tou- 
ni es" to jsi ty*); nebo vše jest mu jenom jedno jediné nerozptylné 
Brám, chápatelná forma jeho vlastní jediné od něho neoddílné vůle. 
5. A proto jest všeliké účastenství (Sympathie) a hlavně 
útrpnost první a hlavní cnosť, základ etiky staroindické. Účasten- 
ství, ježto spatřuje v každém cizím zlu své vlastní zlo a v každém 
cizím dobru své vlastní dobro. Kdo pravdy této nepoznává a dle ní 
nejedná, kdo nemá účastenství výkonného, ten zaslepen jest posud 
jednotnictvím a soběctvím, ježto se zakládají ve lži a v nepoznání 
pravdy. Pravda a věda nás spasí. 
6. Vždy a všude platí celek a individuum jenom potud, pokud' 
tento celek v sobě chová; nebo všude a vždy jest jenom jedno je- 
diné Brám. Tuto pravdu poznávají zasvěcenci svatých kněh Beid (bra- 
mínové) a poznavše ji, rozplývají se v Brámě, jako tvorové jiného 
světa, už jen poněkud individualitě podléhajíce, však už ani stínu 
egoismu a útrap z něho povstávajících v sobě nechovajíce. A tak v bla- 
ženosti a beze strachu ve své etické dokonalosti žijíce smyslného 
přechodu z tohoto svéta do Brámu ani nepoznávajíce, umírají. **) 
*) N. p. Propter hoc sive leo, sive tigris, sive lupus, sive sus, sive vermes, 
sive papilio, sive culex, sive musea, quamlibet figurám, quam ceperunt, 
sciunt, quod nos ipsa haec figura sumus, et nihil amplius; et veritatem suam 
oblitam fecerunt, usque ad tempu s, quod ad principium suum perveniant. 
Et illud principium subtile est: et hoc omne unus ä tma est: et id verum 
et rectum est. O Sopatkit! tatoumes, ille átma tu es. I. p. 61. 
**) Quisquis Brahm intelligit, Brahm fit; id est, quisquis Deum itelligit, Deus 
fit (har keh Khodara befuhmad Khoda mischavad): is e mari moeroris, 
et mari tristitiae et desiderii, et mari operum ut transivit, et nodis cordis 
ejus solutis, sine cessatione factus fit Quisquis libris Beid fidem non 
habet, hanc sententiam cum eo non oportet dicere totg kianian 
nemeskar (humilis submissio). Oup. I. p. 393 et 394. 
Deum sciens, Deus est; et quem intelligit, forma ejus factus est: et 
opus malum ei detrimentum non facit. Oup. I. p. 262. 
Ens summum est principium actionis. Huic prineipio adhaerendum 
est ... . Homo ad hune perfectionis gradum evectus, malum non potest velle , 
nec proinde facere. Si quid pravi operatnr, signum est, scientiam eum de- 
