55 
záno a plyne to již z toho skutku, že Mikuláš z Okoře, jak tuto 
powěděno, již roku 1416 byl mezi mrtwými, Mikuláš pak z Lobkowic 
byl žiw do roku 1435. Z toho wšak následuje dále, že i jméno Mi- 
kuláš Chudý wztahuje se na jinau osobu než jméno Mikuláš Augu- 
stinůw. Příjmí Chudý náleží totiž práwě Mikulášowi z Lobkowic, 
jak jest widěti k. p. z knih Confirmationum při roce 1412, kdež do- 
sazuje se farář w Lobkowicích „de consensu Nicolai Chudý ibidem 
de Lobcowicz", aneb z listiny od roku 1419 w Archiwu Českém 
(IV. 376), kdež se mezi jinými pány a zemany českými uwodí také 
„Mikuláš z Lobkowic dictus Chudý." Ze wšak Mikuláš Augustinůw 
nebyl Mikuláš z Lobkowic, nýbrž Mikuláš z Okoře čili z Egerberka, 
jest we předcházejícím žiwotopisném nástinu jeho ukázáno. 
Jest nyní otázka, který z těchto dwau byl mocným přítelem 
misírů českých, který jim roku 1409 dopomohl tří hlasů w učení 
Pražském, když se jím we zpráwách o tom jmenuje jednau Mikuláš 
Chudý, jinde zase Mikuláš Augustinůw. Dle nejobecnější zásady 
historické kritiky musíme tu zpráwám sauwěkým a starším dáti před- 
nost před pozdějšími. Nej starší a bezprostředný swědek skutku sa- 
mého, Jan Hus, jmenuje toho, který přímluwau u krále wěc wymohl, 
Mikuláše Augustinowa. Dle knihy děkanské fakulty swobodných umění 
dosadil slowutný Mikuláš, radda králowský, prwního děkana této 
fakulty dle nowého řádu; wíme pak aspoň, že Mikuláš Augustinůw 
byl tehdáž mezi raddami králowýmí, což o Mikulášowi z Lobkowic 
toho času nedá se twrditi. Krátká kronika Lipská prawí, že rektor 
Henning z Baltenhagena odewzdal klíče Mikulášowi, písaři urbury na 
Horách Kutnách; tím wšak roku 1409 byl Mikuláš Augustinůw, ni- 
koli Mikuláš z Lobkowic; rukopis pak WratMawský wýš oznámený, 
ač teprw pozdější (od r. 1459), jmenuje při tomto skutku wýslowně 
Jana Augustinowa (owšem mylně místo Mikuláše Augustinowa). Je- 
diným tudy zřídlem, které rozhodnau přímluwu u krále Wácslawa 
přičítá Mikulášowi Chudému, to jest Mikulášowi z Lobkowic, jest tak 
zwaná Invectiva contra Hussitas, sepsaná jak řečeno r. 1432. Udání 
její zakládá se patrně na nějakém omyle. Že skladatel její byl 
o osobě pana Mikuláše z Lobkowic wůbec zle zprawen, jest widěti 
již z toho, že jej při zmínce o události roku 1409 nazýwá nejwyšším 
písařem zemským (protonotarius regni), čímž ani Mikuláš z Lobkowic 
ani Mikuláš z Prahy čili z Okoře tehdáž ještě nebyli. Zmatení těch 
dwau osob od spisowatele již předce dwě desítiletí od času onoho 
skutku wzdáleného dá se wšak lehce pochopit! a wyložiti z toho, že 
obadwa Mikulášowé bezprostředně následowali po sobě w týchž 
