17 
Pantheismus jeho není dosti důsledně vyvinut, že jest kusý; nebo 
jestli která soustava filosofická k tomu výhradně povolána jest, aby 
co možná jasné i jemné světlo vrhala do říše mimosmyslné, aby ne- 
snad zrovna „o strašidlech a příšerách," což zde věcí velmi mimotní 
jest, nás poučila, anobrž aby zjevy magnetismu, somnambulismu, 
deuteroskopie atp., kteréžto nelze jest upříti, poněvadž fakticky jsou, 
zevrubně vysvětlila, jestli která soustava filosofická k tomu jest po- 
volána, aby důsledně vysvětlila to, co nazýváme divinací (předtu- 
chou), instinktem (pudem), sympathií (soucitem) atp., ježto vše v říši 
mimosmyslné jest zakotveno, a čímž vědy přírodní se dovršují a ko- 
runují, jest to zajisté soustava p antheistická. 
Spinoza to vše co pouhé „výpary" a „fantastické výtvary" od 
sebe odmítl. Jinak filosofie staroindická, ježto jest, jak jsme svrchu 
podotkli, důslednější a vyvinutější. Dle nauky filosofie staroindické 
možná mocí vůle, vědou a negací světa smyslného v tento svět mimo- 
smyslný zírati, jeho vyšší zákonnost tušiti, ano i chápati. A to se, 
jak už též podotčeno, děje dvěma cestama: bud! ustavičným, silným 
přemýšlením — vědou, anebo umořováním těia, všech chtíčů i smyslů 
jeho — askesí, kterážto ovšem důsledně i k úplnému těla umo- 
ření, k smrti, co „ku bráně velikého poznání" vede. Ano dle ná- 
hledů a výkladů téže filosofie možná onen centrální bod, jenž nás 
k poměrům světovým víže, třeba jen na okamžik pošinouti, a takto 
do této říše mimosmyslné náhle pohlednouti. Ze se takto zvlášt 
úkazy deuteroskopie, kde člověk věci a osoby vidí a slyší, jichž 
kolem stojící nevidí a neslyší, mohou dobře pp^ysvětliti, není po- 
chybno. Zdali tyto úkazy, a taktéž úkazy somnambulismu a magne- 
tismu z tělesného neduhu, neb ze zvláštního těla přispůsobení, anebo 
také třeba z přemrštěnosti myšlénkové, z blouznění pocházejí, jest 
na tomto místě lhostejné; dosti na tom, že jsou, a že žádají býti 
vysvětleny, ať filosofií ať vědou přírodní ať spojenýma oběma dvěma. 
A tak filosofie staroindická nejen v těchto, nýbrž v mnohých jiných 
„záhadách světových," které nás obklopují, na nás, jak Herbart tvrdí, 
doléhají a nutně vysvětlení svého vyžadují, důslednou pružností svou 
dosti může té potřebě vyhověti. Filosofie Spinozova úkolům těm za- 
dosť učiniti nemůže. 
S tím souvisí nauka o spánku. Tento úkaz každodenní, v němž 
čas, prostor i příčinnosť smyslná tak jako u boha mizí, 
musil pantheistickými ideami zaujaté mysli starých Hindův nesmírně 
dojímat i. Nikde v novější filosofii nenalézáme tak důkladných a hlu- 
bokých myšlének, takovéhoto zevrubného proskoumání tohoto děje 
Sitaungaberichte V. 2 
