67 
odešle, že on král doufá, že se mu podaří, království české spoko- 
jiti a v pořádek uvésti, čímž že oni oba i dědicové jejich pro 
budoucnost proti podobným zpourám uháj eni budou. Nad 
to že i on král ochotně propůjčí se i Moricovi s pomoc- 
ným lidem svým i proti podobným nepokojům podda- 
ných jeho." 
A kdyby Moric byl ještě otálel, tu měl vyslaný králův i k tomu 
ukazovati, jak ta zpoura v Cechách ze žádné příčiny jiné nepovstala, 
než z té, že král Moricovi proti Bepřátelům jeho pomáhal ; pročež 
že slušno jest, aby zase Moric k potlačení toho pozdvižení českého 
ochotně přispěl. Mimo to král se vyjádřil, že po přemožení stavův 
Českých tu přátelskou smlouvu, již oba panovníci proti vůli mnoha 
stavův v loni uzavřeli, stavům českým na obecném sněmu k stvrzení 
předložití chce, aby pak jim oběma „nejen k udržení podda- 
ných v stálé poslušnosti, ale i k další bezpečnosti 
a obraně proti všelikým nesnázím a protivenstvím 
sloužila; jinak kdyby toto hnízdo nespo koj cncův (Čechy) 
pokořeno nebylo, tuť že má Moric toho povážiti, k jaké 
škodě by to i zemím jeho býti mohlo. 0 
Na konci král skrz posla svého žádal : kdyby Moric snad k smí- 
ření sporu českého, jakož se nabízel, jisté kommissaře co smírce 
mezi králem a stavy mu poslati chtěl, aby tak nečinil, ješto prý podle 
stavu věcí v Čechách se ničehož od takových prostředníkův očekávati 
nedá, a že tu jen moci vojenské potřebí jest. f) 
Z dotčených listův důvěrných, jež Ferdinand I. Moricovi poslal, 
i z instrukcí panu z Herberšteina daných, snadno vyrozuměti jest, že král 
celou tu smlouvu s Moricem považoval za věc zcela dynastickou, jen 
k tomu konci učiněnou, aby oba panovníci se dokonale zeměmi svými 
ujistili, jeden druhému pomáhaje předkem při zpourách vnitřních proti 
vlastním poddaným. Stavové tedy vším právem hned s prvopočátku 
nedůvěřovali takovému spolku, z něhož hlavní prospěch dynastům, 
nikoliv pak zemím a národům, vzejiti měl. 
Tolikéž viděti jest, že král i smířlivé narovnání sporu českého 
od sebe odmítal; záleželoť mu na tom, aby stavy české mocí na 
milost i nemilost sobě podrobil a pak nad nimi svou vůli pro- 
váděti mohl. 
Týž záměr králův na jevo vychází také z jiných psaní, jimiž 
*) Korrespondence tyto v archivu dvorském vo Vídni a v archivu zemském 
v Praze. 
5* 
