— i6 — 
i^ruppering i tværrækker som hos Fiiniculincæ *) sees ikke. De vel 
udviklede polyper og de rudimentære optræder afvexlende, saaledes 
at der mellem to par udviklede polyper, som regel er et par rudi- 
mentære. Den ventrale flade er nøgen, glat, rund, c. 1.5 mm. bred. 
Polypcellen i den ydre rad er som sagt vel udviklet, sid- 
dende, bred, cylinderformet, glat, i.i mm. høi. Randen er for- 
synet med 8 smaa, lidet fremtrædende tænder. Spiklerne er talrige 
i cellen, især findes de i stor mængde i tændernes ene side, medens 
den anden side somoftest er næsten spikelløs (Tab. IX fig. 6). Spik- 
lerne rager aldrig udover randen, de ligger fordetmeste paalangs og 
er smale, spidse, 0.210 mm. lang. 
Polypen er uden spilder, omtrent af samme længde som cellen, 
retraktil cylinderformet og forsynet med 8 svage længderibber. Ten- 
taklerne er noget længere end polypkroppen (c. 1.4 mm. 1.), slanke, 
forsynede med 14 pinnuler paa hver side. Langs den aborale flade 
er der en fortløbende rad med smale, spidse spinkler (0,070 — 0.112 
mm. 1.), som gaar fra tentaklernes basis til spidsen (Tab. VIII fig. 
4). Polypcellerne i den indre rad ligner tykke, koniske knuder om- 
trent 0.3 mm. høi, ogsaa her har celleranden 8 smaa tænder. 
Axen er gul, rund, meget stiv paa grund af dens store kalk- 
rigdom, af samme længde som polypstokken, den ender baade opad 
og nedad i en spids, 0.5 mm. tyk. Dens mikroskopiske bygninger 
aldeles ens med Protoptilums *). Axeepithelet er 8 — 11 jj. høit, 
cylinderformet, cellerne har runde kjærner og har omtrent halv saa 
stor bredde som høide. Celleindholdet er klart. Radiære udløbere 
fra axeskedens hyaline binde væ v til eller ind i axen har jeg ikke 
kunnet paavise selv ved den stærkeste forstørrelse. 
Sarcosomaet, som er tyndt, er rigt paa spikler af lignende 
form og størrelse, som dem i cellen. Den nederste del af stilken 
er sparsomst forsynet med spikler. Sarcosomaet er dækket af et 
0.029 mm. høit, encellet cylinderepithel, hvis celler er meget smale, 
cellerne er tykkest der, hvor dens lille, runde kjærne ligger, og til- 
spidses noget mod enderne, kjærnen synes ikke at have nogen be- 
stemt plads i cellen, cellemembranen er meget tynd (Tab. VIII fig. 
5 b). Hist og her mellem ektodermcellerne er der nogle store, tykke 
celler (fig. 5 c), som meget ofte rager udover de andre celler. I 
bunden af disse celler ligger den uforholdsmæssig lille kjærne, cellemem- 
branen er lidt tykkere og celleindholdet mere kornet og stærkere 
*) Rølliker : Anatomisch systematische Beschreibimg des Alcyonarien I Die 
]'ennatuliden, s. 243 og 250. 
**) KøUiker ibidem s. 370. 
