— 12 — 
Cellen er lav, tyk, cylinderformet, omtrent i mm. høi og næsten 
lige tyk, rigt forsynet med spilder, der rager som en tæt krands over 
cellens rand fTab. V fig. 2). Celleranden er hel. Med undtagelse 
af randspiklerne er spiklerne i cellen gjennemgaaende mindre og mere 
tornede end cønenchymets. Den almindeligste form er spidse, stærkt 
takkede og tornede trillinger (0,176 — 0,220 mm. 1. 0,088 — 0,100 mm. 
br.) (Tab. VII fig. 8, 9, 10), endvidere findes spidse, ofte bøiede 
spindler, som hyppig ogsaa har straaler (0.092 — 0.188 mm. 1. 0.012 
— 0.056 mm. br.) (fig. 11 — 14), køller (0.184 mm. 1. 0.068 mm. br.) 
(fig. 15) og uogle lange, spidse spindler, der er forsynede med tor- 
nede forsatser, Kollikers Spindel mit åstiger Endplatte, (0.272 mm. 
1. 0.084 iTiiTi. br.) (fig. 18). Cellens største spilder findes altid i dens 
øvre parti. Karakteristisk for cellens spilder er, at de er langt mere 
tornede og vortede end cønenchymets og polypens spilder. 
P o 1 y p e n er cylinderformet, glat c. i mm. høi, retraktil. 1 dens 
basale del er spiklerne lig cønenchymets; her ligger de i alle mulige 
stillinger, men noget under tentakelkrandsen ordner de sig til et baand 
med tværsliggende spikler, fra dette baand til tentaklerne er spik- 
lerne samlede i 8 paalangs gaaende rækker (Tab. V fig. 2), I ten- 
taklerne, som er forholdsvis lange og tykke, omtr. 0.5 mm. lang, 
naar de er udstrakte, ligger spiklerne paatværs (fig. 3) langs den 
aborale flade. hvorfra de gaar over i pinnulerne. Spiklerne gaar helt 
ud i tentaklernes spids. I polypens øvre del findes omtrent ude- 
lukkende lange, noget bøiede spindler (0.236 — 0.800 mm. 1. 0.032 — 
0.056 mm. br.) (Tab. VII fig. i, 2, 3) og rette køller (0.608 mm. 1. 
0.072 mm. br.) (fig. 4, 5), sjeldnere er rette spindler og bøiede køller 
(fig. 6, 7). Ogsaa her er spiklerne tornede og vortede om end i 
mindre grad end i cønenchymet og cellen, men hvad der især ad- 
skiller polypens spikler fra de andre spikler er størrelsen ; dette gjæl- 
der imidlertid kun spikler fra polypens forkrøp. Farven er overalt 
ren hvid, næsten gjennemsigtig. 
Fundet af professor G. O. Sars ved Hviddingsø, 100 — 150 fav- 
nes dyb. 
Denne Paramuricea staar meget nær Paramuricea borealis V^er- 
rill, hvad der adskiller dem er, at Param. elegans har en tæt krands 
af spikler rundt cellens rand, medens Param. borealis kun har 8 
enkle spikler, ogsaa spikelformerne, især cellens og cønenchymets. 
er forskjellige. Heller ikke synes Param. elegans at være identisk med 
Param. tenuis Verrill, *) da denne art har 8 grupper med randspikler 
i cellen; kaliclerne er heller ikke som hos Verrills Param. tenuis op- 
*) Verrill ibidem s. 38. 
