dede Benredskab med lang og tydelig Indskrift af ældre Runer (se 
Fig. 2). Runetegnene er indridsede med en skarp Knivsod i to 
Rækker mellem paralelle Linier. Nogle ere skrevne med dobbelt, 
andre med enkelt Streg, og uagtet Spidsen mangler, er heldigvis 
Indskriftens begge Linier fuldstændige og afsluttes med et indridset 
Ornament. 
Ligesom hver nyfunden Runeindskrift har sin store sproglige 
Betydning, saaledes gjælder dette især, naar Indskriften er klar og 
sikker som i det forehggende Tilfælde. 
I en Torvmose i Skaane blev i 1840 fundet en meget lignende 
Bengjenstand, der er afbildet og beskrevet i Professor Stephens's 
store Runeværk i. Pag. 219. Denne Gjenstand henføres til Tiden 
mellem Aar 600 og 700. Samme Alder men vel ogsaa et Aarhun- 
drede mere vilde man hos os med Rimelighed kunne tillægge en 
Urnebegravelse som den, hvori Runestykket fandtes, idet den tyde- 
ligvis har hørt til samme Tid og Klasse som de vestlandske Kjedel- 
fund. Indskriften paa Runestykket fra Skaane har modtaget meget 
forskjellig Tolkning. Den nyfundne viser mange Overensstemmelser, 
endog i Runernes Skrivemaade, men trods Tegnenes Tydelighed 
byder nok Udtydningen store Vanskeligheder. Hr. Prof Sophus 
Bugge har godhedsfuldt meddelt følgende foreløbige Bemærkninger : 
»Jeg antager, at Indskriften ikke indeholder Ord skrevne ligefrem, 
og at den Mand, der har indridset Indskriften ikke har ved de 
indridsede Tegn villet udtrykke Ord med bestemt sproglig Betyd- 
ning. Hvorvidt disse Runer ligesom Runerne paa den ene Side af 
»Benormen« fra Skaane har magisk Betydning, tør jeg ikke sige med 
Bestemthed, men det forekommer mig ikke at være usandsynligt. 
De to Siders Indskrifter ere indbyrdes aabenbart beslægtede, navnlig 
viser dette sig ved Indskrifternes Begyndelse og Slutning. « 
Naar undtages Guldbrakteaterne er Benstykket den første og 
eneste Oldsag med Runeindskrift i hele Museets hedenske Oldsamling. 
Den her gjengivne Afbildning er udført i Kjøbenhavn for næste 
Bind af Professor Stephens's Runeværk, men vil ogsaa blive publi- 
ceret i Foreningen til norske Fortidsmindesmærkers Bevarings Aars- 
beretning for 1886. 
Som Prøve paa Oldtidens Kunstfærdighed fortjener det her 
afbildede Sværdhefte særlig af fremhæves. Det tilhører vistnok en 
fra Vikingetiden velkjendt Type, men ligesom baade Hjalt og 
Knap er længere end sædvanligt, saaledes udmærker dette Stykke 
sig ved rig Udsmykning og ved kraftige snoede Sølvtraade. 
Mange har i disse sølvprydede Hjalt villet se sikre Prøver paa 
