23 
jakož po všem světě pověst 
ta dávno rozhlášena jest. 
A to činila krev drahá, 
jenž nepřátely přemáhá. 
Lichva, lest neměla místa, 
sama byla pravda čistá ; 
kacířství plenili z země 
i všeliké bludné plémě. 
Čechové, Čechové milí! 
byšte vy takoví byli, 
cizozemci příklad na vás 
braliby v ten poslední čas. 
Ale naopak se děje, 
již se vám všecken svět směje, 
že doma víry nemáte, 
do Míšně se utíkáte 
k jednomu změtenci, mnichu, 
dopustili se se smíchu, 
zavrhli ste předkuo raddu, 
strach jest velikého pádu. 
Pane bože přispoř víry, 
nebť již není bludóm smíry, 
přicházejí pohoršení 
a od víry odstúpení. 
Prosímeť my hříšní tebe, 
když k nám doluo stúpíš s nebe, 
by na zemi nalezl víru 
v pokoji a v dobrém míru. — Amen. 
Píseň druhá. 
Nadpis: Když kněží, starého náboženství tupitelé a svornosti 
rušitelé, nemohouce své vuole pmvésti, z Prahy vyšli a dva z nich 
ještě byli pozůstali*), tato píseň udělána jest. Zpívá se jako: O svo- 
lání Konstanské. 
Zpikhartili se kněží 
a proto z Prahy běží, 
kněz Martínek z Betléma, 
Smakal Chlupáč zejména, 
s svými pomocníky. 
Wostalo jich plemeno, 
Miruše mnich má jméno, 
druhý slově Počátek, 
ti učinili zmatek 
v slavné obci Pražské. 
Ale půjdouť za nimi, 
za tovaryši svými; 
nebť ohen nepřestává, 
dokudž podnět zuostává, 
zápalu škodného. 
Nechtěli se srovnati 
a pravdě místa dáti, 
kterúž staří otcové 
vnesli v národy mnohé, 
z zákona božího. 
Dali se v zlá rúhání 
a búřivá kázání, 
potupujíce svátosti 
i všecky zřízenosti 
první církve svaté. 
Raddu měli s světskými 
Pikharty nevěrnými, 
od nich peníze brali 
a proto se v to dali 
hanění svátostí. 
*) Vznikla tudy tato píseň po 26. květnu 1524, a před 10. srpnem téhož léta. 
Prvého datum vyšli z Prahy Martinek Betlémský, Smakal a jich soudruzi 
v počtu 19 ; druhého datum ti, o nichž tato píseň jest složena. 
