24 
O buď bohu chvála, čest, 
že ta již pikhartská les€ 
zjevně se vyjevila, 
co páchati mínila 
v této zemi České. 
Válce chtěli, neřádu, 
tou svou postranní raddú, 
píšíce i do Míšně, 
ať by Luter posměšně 
jim o víře napsal. 
Jakož jest dovedl toho, 
složiv jim velmi mnoho 
kacířství posměšného 
a křesťanstvu škodného 
Turkóm příjemného. 
Špikovanými nazval 
kněžstvo larvy jmenoval ; 
divnéť sú měli heslo, 
kteréž jim rychle kleslo, 
pravda oslavena. 
Ej nuž, Pražané milí, 
kteříž jste vždycky byli 
při pravdě boží stálí, 
ať se od vás ti vzdálí 
buřiči rouhaví: 
Miruše a Počátek, 
kteříž takový zmatek 
učinili v té obci; 
radímť já vám při konci 
této písně. Amen. 
Píseň třetí. 
Nadpis: O pohnutí 
neví-li kto, z této písně zví 
křesťanské varovati se bude 
nými notami. 
Aby všickni lidé znali 
řády, svornost milovali, 
co jest skrze rozdvojení 
přišlo tyto časy nyní, 
bude se tuto mluviti, 
zpívati také učiti: 
kteraké roty povstaly, 
na to se směle oddaly, 
činiti rúhání mnohá, 
nebojíc se Pána Boha; 
mluvili proti svátostem 
a křesťanským zřízenostem, 
dotýkajíce svátostí, 
jakús zbytečnú múdrosti 
bohu byt vyměřujíce 
rozumy dosahujíce. 
Pražském, proč sú zjímáni Luteriáni*), 
a výstupku z viery, jednoty a svornosti 
Zpívaj jako: Čechové milí, neb obec- 
Ej, pohleď na tu všetečnost, 
pyšnú mysl, drzú múdrost, 
co tím jiného zjednali? 
než příčinu válce dali; 
faleš vierou přikrývali 
pod tím k svému přimítali. 
Pod náboženstvím pokrytství 
krylo se, lícoměrnictví, 
ješto kdož haněti uměl, 
byť dobré pověsti neměl, 
odbýval za výborného, 
učeného a múdrého. 
Hověli mu, šonovali 
a první místo dávali; 
pravili, že poznal pravdu, 
dával spasitedlnú raddu; 
*) Povstala tudy tato píseň po 9. sípím 1524. 
