25 
jako proroka nového 
velebili takového. 
Toho se pilně drželi, 
jiní je všickni mrzeli, 
kteřížby k starému řádu 
vedli, dávajíce raddu, 
by otcuo následovali, 
při víře nemudrovali, 
lásku, svornost zachovali, 
novinek se varovali; 
že bez lásky a svornosti 
spasení není v celosti; 
mnoho při víře smysli ti, 
nevěřiti než měřiti, 
byla by věc nebezpečná, 
všetečná, neužitečná. 
Nic, to mluvíc, neprospěli, 
velikú nelibost měli; 
zabráněna jim cesta, 
některým kázali z města*), 
o nich duotklivě mluvíce 
a lid obecný búříce, 
že by je vedli k neřádu 
a v městě kovali zrádu. 
Potom pak svobodu měli, 
haněli jakž sami chtěli, 
k netopýřóm rovnajíce 
k hadóra, tak se ruhajíce, 
qventíku spravedlivosti 
nedržíce, žádné cnosty; 
všemi hříchy oplývali, 
však za dobré odbývali. 
Rychle Pán Buoh z své milosti, 
nechtě trpěti té zlosti, 
zbudil obec Malostranská, 
že ona sektu Pikhartskú 
sama nejprve strestala, 
jiným cestu ukázala, 
by se tomu nedívali 
a ruhače vyzdvihali. 
To jest jim velmi schválil král 
svými listy a rozkázal 
psaním, posly obce Pražské, 
ať by Lutery pikhartské 
vyzdvihali a trestali, 
kteřížby v těch bludech stáli. 
V tom sú uposlechli krále, 
sobě ke cti, bohu k chvále. 
Christa pána narození 
léta našeho spasení 
tisícího pětistého 
dvadcátého a čtvrtého, 
jakž buoh ráčil zpuosobiti, 
den úterní vyvoliti, 
vigiljí Vavřince svatého; 
uposlechše pána svého, 
zjímali bludu póvody, 
nevážíc hrdel a škody, 
pro boha a krále svého 
netrpíc pikhartství zlého. 
Konšelé nezpikhartilí, 
zlým nelibí, dobrým milí 
s některými obecními 
pokojnými muži ctnými, 
Turkóm cestu zahrazdili, 
naděje jim umenšili, 
k hubení zemí křesťanských 
k zármutku lidí kacířských. 
Svolení pak učinili, 
kteřížby kolivěk byli 
rúhači, Luteři také, 
sekty bludné všelijaké, 
lidé řádu nechtějíce 
při víře jinak smýšlíce 
než všecka obec křesťanská, 
jakož jest sekta Luterská, 
*) Týká se vypovězení z Prahy mistra Matěje Koramba a jeho společníků, 
23. července 1523. 
