41 
o mastech, IX. o flastřích, X. o cerátích, XI. o olejích, XII. o pří- 
pravě vosku řemeslně, XIII. o připravování cukru řemeslně, XIV. 
o vaření lékařství, XV. kterak která lékařství mají se tříti. 
Na 1. 251 b počíná se kus z Galena o tom, která sau znamení 
smrtedlná a která k zdraví, když člověk v pravé nemoci leží, od 1. 
255 pak následují předpisy o rozličných lékařstvích až do konce 
(1. 281). Toť obé patrně není psáno od Matěje z Meyta, nébrž pří- 
davek odkuds od jinud přejatý. Podobných receptů drahně se shledává 
v rukopisech té doby. 
Matěj z Mýta, tuším, že totožný jest štíra, jenž se v Liber 
Decanor. II 75 a 77 uvozuje, že za děkana Mr. Václava z Nové 
Plzně dne 20 února 1461 podstoupil zkoušku bakalářskou na filo- 
sofické fakultě Pražské a dne 16. června t. r. za rektora Mr. Jana 
z Menšího Města Pražského na hodnost bakalářskou byl povýšen. 
Slova, kterýmiž děkan Mr. Jan ze Stříbra zaznamenal povýšení toto, 
svědčí o neobyčejně dobrém výsledku zkoušky; dí zajisté Mr. Jan, 
že Matěj z Vysokého Mýta „palmu vítězství školního slavně uchvátil" 
(palmám victoriae palaestralis gloriose suscipiens). Druhý Matěj 
z Vysokého Mýta učiněn bakalářem za děkana Mr. Jana z Tábora 
dne 13. ledna 1472. I ten by mohl býti překladatelem „Světla 
apatekářův". Leč při spůsobu tehdejším, kde se bakaláři zapisovali 
prostě podle křestního jména a rodiště svého, těžko se dobrati něčeho 
určitého a v naší příčině bez nesnáze lze přestati na prvějším Matěji 
Vysokomýtském, jehož zkouška tak skvěle se byla vydařila. 
Že Matěj, vyučiv se umění lékařskému, v rodišti svém se usadil 
a tam podle tehdejšího obyčeje i lékařství i lekárnictví provozoval, 
o tom pochybovati nelze, ačkoliv v knihách městských Vys. Mýta 
nikde se o něm zmínka neděje. 
L. 1495 v Benátkách tiskem vyšel spis arabisty (jakož se na- 
zývají pozdější pěstovatelé lékařské nauky arabské) Quirica de 
Augustis de Tor tona „Lumen apothecariorum". Výtisky 
spisu toho rychle se rozešly po Evropě a jeden zavítal i do Čech. 
Pan Ladislav z Wartemberka, patrně mladší člen slavné té 
rodiny panské, o němž jsem se však nemohl dohledati jiné zprávy, 
nežli že v Brikcího Tituláři 1534 jménem svým se uvozuje, našeho 
Matěje ponoukl, aby spis Quiricův přeložil na český jazyk, čehož 
tento, jsa upřímný a horoucný ctitel národu svého, rád uposlechl; 
již po roce, t. r. 1496, překlad hotový připsal Maecenovi svému. 
Quiricus de Augustis, z něhož třetí přepisovač rukopisu našeho 
udělal „Jiříka z Augusty", byl syn lékařův a sám se obrátil k ušlech- 
