9 
ve smyslu „špatný, ošklivý", což prý nepochybně z pol. žádny, a žě- 
dnas = kožnas = jeder. K tomu ovšem Mielke (a i Nesselmann) 
dodává, že slovo to je zastaralé, ale nicméně zdá se, že žédnas, 
když od Lityanů z polštiny bylo přejato, v této řeči ještě znamenalo 
quilibet. 
Já sám jsem v „Nákrese mluvnice staročeské", na podzim 1869 
vydaném, §. 384 ukázal k zápornému významu částice % na * jeden, 
i žádný a i žádúcí, pozdější nižádný, „až pak v XVI věku prosté 
žádný zůstalo, pravým opakem vlastního svého smyslu. Žádný za- 
jisté tolikéž jest co žádoucí, žadatelný, jakož za starodávna tak 
i užíváno". 
Podle spůsobu v celém „Nákrese" zachovávaného podal jsem 
tu jednoduchý výsledek svých studií, ale právě tato stručnost vedla 
k odporům, ježto by obšírným odůvodněním bývaly jistě zaplašeny. 
Euský učenec Jan Baudouin de Courtenay v úvaze, kterou 
v Kuhnových „Beiträge zur vergleich. Sprachforschung" (sv. VIII, 
Berlin 1874 str. 234) vydal o „Nákrese", takto se vyslovuje: „Die 
Erklärung von žádný (keiner) als žádúcí (wünschend — sic!), 
žadatelný (wünschenswert) scheint mir zweifelhaft zu sein." 
A když pan Prusík ve „Příspěvcích k nauce o tvoření kořenův" 
slovo žádný vykládal týmž spůsobem, jako jsem já byl učinil, tu se 
prof. V. Jagic takto ozval ve Slav. Archiv (V str. 162): „Das Čech. 
žádný, wofür in den älteren Sprachdenkmälern gewöhnlich i žádný, 
nižádný begegnet, wird zwar auch von Prusík auf desideratus, also 
asi. ž§dBn r B ž§dBnyj zurückgeführt; dennoch muss ich an der 
üblichen Auffassung und Deutung ižádný, nižádný = * i že- 
jediný, *niže-jediný =z i-žejdný — i-žédný festhalten. Für 
mich ist das ob. serb. žadyn-žana-žano (kein) zum Unterschiede von 
žadny-žadna-žadno (begierig), ferner das nserb. žeden, žedna (žena), 
žedno (ženo), namentlich aber das poln. žáden beweisend, welches 
eben nun aus „že-jeden" d. h. „i-že-jeden" abgeleitet werden kann 
und natürlich mit ž^dny nichts gemein hat. Es stellt sich also 
heraus, dass alle nordwestl. Sprachen in derselben Weise „kein" 
und „Niemand" durch „i" oder „ne u mit „že" und „jedyn" oder 
„jedyny" ausdrücken; nichts von „Verlangen" oder „Begehren" kann 
in diesem Worte gesucht werden." 
Vypsal jsem tu do podrobná posavadní náhledy, které se ostatně 
mezi sebou potírají (Jagic ku př. neznal Kvíčalovy rozpravy), ne 
proto, abych mezi nimi sobě osoboval rozsudství, ale proto, aby se 
vidělo, na jaké scestí vede nehistorické rozbírání záhady, která 
