8 
und pol. ž^dac. Einer meiner Zuhörer, der Kleinrusse A. Seme- 
novič, leitete das Wort von asi. níže jedLnt für nijedLnB ne 
unus quidem ab, gegen welche Ableitung begrifflich nichts ein- 
gewendet werden kann. Lautlich ist sie kaum ganz unan- 
fechtbar, denn wenn man auch asl. von nižejedBnL zu nižaden 
ebenso gelangt, wie von nejesmt zu nesmi, — und nach z geht e auch 
sonst in a über — so scheint doch diess in den anderen Sprachen 
nicht so ausgemacht zu sein." 
Proti tomuto náhledu Miklošičovu vyslovil se prof. J. Kvíčala 
(Sitzungsber. der phil. hist. Classe der k. Akad. d. W. 1870, Ex- 
cursus III p. 151— -155). Kvíčala dovozuje takto. Potíž dostati se 
od významu exoptatus k nullus neDÍ větší nežli nesnáze u vý- 
kladu záporné funkce slov vlastně positivných personne, rien, 
pas, jamais, kein atd. Všakt se záporná platnost významu ex- 
optatus nevyvinula vnitřně, nýbrž prvotně se slova žádný užívalo 
ve významu vlastně jemu příslušejícím a negace jinak se naznačo- 
vala; později teprv citem jazykovým záporný moment přenesen byl 
na žádný samo, jakož pak se podobně událo při dotčených slovech 
románských a jakož i důmyslný, ač nikoli správný výklad Seme- 
novičův sám na témž základě spočívá. Prof. Kvíčala porovnává vý- 
znam exoptatus carus s lat. qui-1 i b e t, qui-v i s, kdež prvotní význam 
lib et, vis rovněž oslábl. Žádný nejprvé přijalo na se platnost 
zájmeně neurčitého, jakož viděti z dokladův Jungmannem uve- 
dených. Syr. 29, 14: Poklad ten lepší bude nežli žádné zlato 
(quam quodvis aurum). Pronikavější jest (řeč) nežli žádný meč 
z obou stran ostrý (quam quilibet gladius anceps, Štelcar o čárách). 
A to stojí více nežli žádné malování (quam quaevis pictura. Prefát 
z Vlkanova 165). Důležitá je i stará složka i žádný, kdež i jest 
stupňujícím ~ etiam. — Co do druhého důvodu, jejž Miklošič béře 
od nosovky, že by slovo to v polštině zníti mělo ž^den, jakož 
ž^den acceptus v skutku zní, ukazuje prof. Kvíčala ku kolísání, 
ježto se shledává mezi samohláskami čistými a nosovými, i dí dále: 
„Von entscheidendem Gewicht ist aber in dieser Frage der Umstand, 
dass im Altbulgarischen neben z§dati auch die Form žadati sich 
findet. Man darf auch für das polnische ža^dač eine Nebenform 
žadač annehmen, von welcher eben pol. žáden herstammt." Tázati 
prý se sluší, jak by se polské žádny (šeredný) vykládati mělo, jakož 
prý by mysliti lze bylo, že se význam ten vyvinul z „nullus"; však 
i v latině nullus druhdy znamená vilis levis. Ku konci připo- 
míná prof. Kvíčala, že Schleicher v Glossáři uvozuje litevské žědnas 
