7 
k náma i jeden kupec přijíti 74, 27. — Leg. o sv. Prokopu: Ne- 
tbal i jedné kratochvíle 78. / jednoho pokoje nehledajě 105. 
Nebieše i jednomu člověku znám 195. Neosta i jednoho s ním 
218. — Ski. o MMagdaleně: / jednoho nevzě k sobě 336. /je- 
dnoho nevynímá miesta 785. A nikdy i v jednej strasti ne- 
ostavíš žádné vlasti 903. — Pašije: Nejmaje na-ň i jedné viny. 
Jezus jemu i jednoho slova neotpovědě. Nemohl by nade mnú 
i jedné moci jmieti. Že jemu i jeden vody nepodadieše 443, 461, 
467, 605. — Dalimil: Tehdy i jedna žena mužem jista nebieše 2, 
49. Súdcie i jednoho nejmějiechu 2, 53. Rady i jedné nevzemše 
3, 36. /jeden múdrý neraď se s ciuzími 4, 24 a tak napořád. — 
Anselm (St. Ski. III): Nejmějiechu i jedné moci 119. Neznati bylo 
i jedné rány 352. Nejměl by moci i jedné nade mnú 491. — 
Kniha Rožmberská (List. fil. a paed. 1880) : Nemóž viece držěti i j e- 
dnoho u póhoniech 88. Nebo nelze i jedné nevěry ni čímž po- 
stihnuti. Nelzě i jednomu ni ciež cti zbaviti přísahami 129. Pakli 
popravcie umřel, tehdá nemóž své viny na i jednoho přěvesti 
i jedni em právem 131. — Ježíšovo Mládí (Výb. I): Neb tu i je- 
dnoho hřiecha nenie 389, 14. Neb v ráji i jednoho úsilé nenie 
407, 18. O niejž i jednomu známosti nenie 403, 3 a tak na- 
pořád. — Život Krista Pána (Výb. I): Ten, ježto . . . i jedniem 
rozumem neobklíčen jest 352, 10. — Skládaní o Podkoní a Žáku 
(mého vydání): V světě ten i jeden nenie 50. 
Druhdy vyškytá se prostě jeden bez i : Z těch ze všěch jeden 
nebieše AI. SVít. 385. Jeden člověk živ neosta Ib. 500. Neby jeden 
tu nepyčě ib. 833. A jedné viny k němu nejměli Paš. 446. 
§. 6. V polovici XIV, ba snad i několik let před tím, začíná 
za null us vystupovati i žádný. 
Jungmann vykládá složku tuto těmito slovy: „Et optatus, quem 
velis, ullus; ni žádný nec optatus, ne ullus quidem, nullus; modo 
žádný." Miklošič v rozpravě své Die Negation in den slavischen 
Sprachen (Wien 1869) vykládá ji takto: „Im kleinruss., cech., pol., 
oserb. und nserb. findet sich ein den anderen Sprachen fehlender 
Ausdruck für nullus, dessen Ursprung zweifelhaft ist: žadnyj, žáden, 
žáden, žadyn, žeden. Die bei Jungmann verzeichnete Ansicht . . . ist, 
abgesehen von der Schwierigkeit von dem Begriff „et optatus" zu 
dem Begriff „nullus" zu gelangen, aus lautlichen Gründen zu ver- 
werfen, da in diesem Falle das Wort im pol. den Nasal haben 
müsste, wie in der That dem Čech. žádný cupidus, exoptatus, pol. 
ž^dny acceptus gegenübersteht, von asi. ž^dati, cech. žádati 
